Справа № 808/8895/15
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 808/8895/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2020 (суддя першої інстанції Сацький Р.В.) в адміністративній справі №808/8895/15 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про скасування наказу №436 від 05.11.2015р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 по справі №808/8895/15 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про скасування наказу №436 від 05.11.2015, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задоволено у повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 рішення окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі №808/8895/15 - скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання періоду часу невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків вимушеним прогулом та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі №808/8895/15 - залишено без змін.

31.03.2020 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому представник позивача просить суд ухвалити додаткове судове рішення по справі №808/8895/15 про стягнення з відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25 000,00 грн.

Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви представника ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України) (п.57).

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із матеріалів справи та змісту адміністративного позову видно, що вимоги про відшкодування моральної шкоди були вмотивовані тим, що незаконним звільненням позивачу була спричинена моральна шкода яка полягає у тому що відбулися певні зміни у його житті, пов`язані з пошуком нової роботи, позбавлення його певних матеріальних благ у вигляді винагороди (заробітної плати) за його працю.

Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Також, у рішенні Європейського суду від 27.07.2004р. у справі «Ромашова проти України» (заява №67534/01), суд дійшов висновку про те, що в результаті виявлених порушень, заявник зазнає моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення.

Відтак, на думку апеляційного суду, виходячи із встановлених у ході розгляду справи обставин, а також враховуючи доводи позивача щодо заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх обґрунтованості, оскільки незаконним звільненням позивачу була спричинена моральна шкода яка полягає у тому, що відбулися певні зміни у його житті, пов`язані з пошуком нової роботи, позбавлення його певних матеріальних благ у вигляді винагороди (заробітної плати) за його працю. Враховуючи триваючий з 2015 року час порушення прав та законних інтересів позивача, стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 25000 грн. є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2020 в адміністративній справі №808/8895/15 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 05.08.2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва