Справа № 400/2983/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 р. № 400/2983/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056

треті особи:Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020

про:визнання протиправними дії, зобов`язання винити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень (надалі Відділ або відповідач) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра Костянтиновича щодо повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 60777574 по примусовому виконанню виконавчого листа № 400/2699/18, виданого 14.02.2019 Миколаївським окружним адміністративним судом;

зобов`язати Відділ скасувати постанову головного державного виконавця Відділу Сазонова Д.К. від 25.06.2020 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 60777574 по примусовому виконанню виконавчого листа №400/2699/18, виданого 14.02.2019 Миколаївським окружним адміністративним судом;

зобов`язати Відділ винести постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 60777574 по примусовому виконанню виконавчого листа № 400/2699/18, виданого 14.02.2019 Миколаївським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, вказав, що виконавець не вжив жодних заходів примусового виконання рішення, передбачених статтями 10, 48, 52, 56, частинами другою, третьою статті 63 та частинами першою, другою статті 75 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404), не врахував положення Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (надалі Закон № 4901) та передчасно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі ПФУ, боржник або третя особа).

У відзиві (арк. спр. 22-24) Відділ вимоги адміністративного позову заперечив, зазначив, що ПФУ здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виплатило різницю за період з 05.02.2019 по 28.02.2019 в сумі 1 413,64 грн., забезпечило з березня 2019 року виплату пенсії у перерахованому розмірі. Суму перерахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 01.01.2018 по 04.02.2019 (15 076,96 грн.), за повідомленням боржника, буде виплачено відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (надалі Порядок № 649). Фактичне та у повному обсязі виконання боржником рішення суду можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. Необхідність дотримання боржником вимог Порядку № 649, на думку Відділу, є обставиною, що свідчить про наявність поважних причин невиконання рішення суду в частині виплати суму 15 076,95 грн., що, в свою чергу, унеможливлює накладення штрафу, передбаченого статтею 63 Закону № 1404. Державний виконавець не має можливості виконати рішення суду без участі боржника, а «… надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення державний виконавець не має право, оскільки ним не встановлено повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду …».

Третя особа надала пояснення (арк. спр. 46-48), в яких просила відмовити у задоволенні позову. Доводи ПФУ на підтвердження законності оскаржуваної постанови за змістом збігаються з доводами відповідача. Також третя особа вказала на безпідставність доводів ОСОБА_1 , що ґрунтуються на нормах Закону № 4901, оскільки ці норми не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом, на виконання рішення від 06.12.2018 у справі № 400/2699/18, Миколаївський окружний адміністративний суд 14.02.2019 видав виконавчий лист (надалі Виконавчий лист, арк. спр. 8), згідно з яким ПФУ був зобов`язаний здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати пенсію за вислугу років з 01.01.2018, виходячи з розміру 90% від відповідних сум грошового забезпечення, а також здійснити виплату ОСОБА_1 різниці пенсії за вислугу років з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

04.12.2019, за результатами розгляду заяви позивача від 23.11.2019 (арк. спр. 26-27), головний державний виконавець Відділу Сазонов Д.К. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60777574 (арк. спр. 9), якою зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнув виконавчий збір.

Інформації про те, коли згадана постанова була отримана боржником, матеріали виконавчого провадження не містять.

14.01.2020 до Відділу надійшов лист ПФУ від 10.01.2020 (арк. спр. 34-36), в якому боржник просив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404 (в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). ПФУ надав докази виконання рішення копію протоколу про перерахунок пенсії від 11.02.2019 (арк. спр. 37), розрахунок на доплату пенсії (арк. спр. 98), витяг з пенсійної справи (арк. спр. 39), а також копію адресованого позивачу листа від 11.02.2019 (арк. спр. 40).

Згідно із зазначеним вище листом, боржник станом на день відкриття виконавчого провадження не виконав рішення суду лише в частині виплати різниці пенсії за вислугу років з 01.01.2018 по 04.02.2019 (сума 15 076,96 грн.). Причиною невиконання ПФУ вказав вимоги Порядку № 649.

25.06.2020 головний державний виконавець Відділу Сазонов Д.К., з посиланням на пункт 9 частини першої статті 37 Закону № 1404, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а не про закінчення виконавчого провадження, як помилково вказав ОСОБА_1 у позові (надалі Постанова, арк. спр. 11-12).

Як зазначено у Постанові «… листом … від 10.01.2020р. повідомлено про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно покладених судом зобов`язань. Розмір пенсії після перерахунку з 01.03.2020 склав 8631,68грн. та загальний розмір доплати за рішенням суду склав 16490,6 грн. Щодо суми доплати за період з 05.02.2018 по 28.02.2019 у розмірі 1413,64грн. виплачено у березні 2019 року. Залишок за період з 01.01.2018 по 04.02.2019 у розмірі 15076,96 грн. буде виплачена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій … забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. 28.08.2018 року набрала чинності … постанова Кабінету Міністрів України № 649 … передбачено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого цією постановою. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений, зокрема, у постановах від 24.01.2018 … від 13.06.2018 та враховуючи сталу практику П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладену у постановах по справам № 1440/1908/18, № 400/2578/18, № 1440/2230/18 … та багатьох інших невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення та виключає накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин, а інших заходів примусового виконання, за рішеннями за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, положенням ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено …».

У Постанові головний державний виконавець Сазонов Д.К. вказав про те, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 25.06.2023.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Доводи позивача про бездіяльність, яку допустив Відділ у виконавчому провадженні № 60777574, суд відхилив як недоречні, оскільки відповідні позовні вимоги є предметом розгляду в іншій справі, про що ОСОБА_1 зазначив у позові.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягє виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Як вказано у статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

До засад виконавчого провадження статтею 2 Закону № 1404 віднесені, зокрема, верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404 (норми, на підставі якої було винесено Постанову), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, жодним законом не встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно ПФУ.

Порядок № 649 не є прийнятим відповідно до Закону № 1404 нормативно-правовим актом, тому не визначає підстави, межі повноважень та спосіб проведення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем існування обставин, які, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404, є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування Постанови.

Визнанням протиправною та скасуванням Постанови суд надав оцінку діям посадової особи Відділу щодо повернення виконавчого документа стягувачу, тому підстави для визнання цих дій протиправними відсутні.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача винести постанову про поновлення виконавчого провадження № 60777574, суд зазначив таке. Наслідки скасування судом постанови виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу врегульовані статтею 41 Закону № 1404, відповідно до якої у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, обов`язок винести постанову про відновлення виконавчого провадження виникне у Відділу лише після одержання судового рішення, тому відповідна позовна вимога заявлена передчасно.

На підставі викладеного, суд визнав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (якими, відповідно, був затверджений Порядок № 649 та встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку № 649) визнано протиправними та нечинними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 620/5248/19.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код за ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену 25.06.2020 у виконавчому провадженні № 60777574 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сазоновим Дмитром Костянтиновичем, про повернення виконавчого документа стягувачу.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна