Справа № 824/585/18-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/585/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

29 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Богданова Олександра Васильовича,

представника відповідача: Ахтемійчук Олесі Валентинівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Чернівецькій області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, а саме податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018, податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018, вимоги про сплату боргу № Ф- від 07.05.2018, рішення № від 07.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Форми Р № від 07.05.2018. Стягнуто з Головного управління ДПС у Чернівецькій області судовий збір у сумі 704,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови та прийняти нову постанову в цій частині, якою задовольнити позов.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи. Крім того, суд не врахував ту обставину, що експерт не міг надати належну оцінку витратам на придбання морозильних камер 25.10.2016 та зазначення їх в Декларації, яка подана в 2017 році за відповідний період 2016 року, оскільки судом першої інстанції неточно було поставлено питання експерту.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи зазначені в своїй апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо апеляційної скарги відповідача просив відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Щодо власної апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 09.08.2011, номер запису: НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . (т.1 а.с.22).

На підставі наказу Про проведення документальної позапланової перевірки № 232 від 05.04.2018, направлень на перевірку від 11.04.2018 №№ 604, 605 з 11.04.2018 по 15.04.2018 працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 по 26.02.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.10.2013 по 26.02.2017 (т.1 а.с.226-227, 234).

За результатами документальної позапланової перевірки позивача складено Акт про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 по 26.02.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.10.2013 по 26.02.2017 (т.1 а.с.51-70, 118-156, 162-181).

Актом позапланової перевірки позивача № 50/24-13-13-04-19/ від 25.04.2018 встановлено порушення:

- п.177.10 ст.177, пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, не представлено для перевірки книгу обліку доходів та витрат;

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі в сумі 50 400,00 грн.;

- п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22 995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн.;

- п.п.2 п.7.1 ст.7 розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 24 750,00 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом №71-111 Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014, внаслідок чого донараховано військовий збір за період за 01.10.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 4 200,00 грн.;

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, п.8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 самозайнятою особою ОСОБА_1 не повідомлено контролюючий орган за основним місцем обліку платника податків про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП. (т.1 а.с.51-70, 118-156, 162-181).

За результатами проведеної документальної позапланової перевірки, на підставі акту перевірки №50/24-13-13-004-19/ від 25.04.2018, контролюючим органом були прийнятті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 50400,00 грн., за штрафними санкціями 12600,00 грн. (т.1 а.с.43, 110, 221, т.2 а.с.33, 87, 107);

- податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у сумі 22 995,46 грн. та за штрафними санкціями 5 748,86 грн. (т.1 а.с.44, 111, 222, т.2 а.с.34, 115, 124);

- податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору за податковими зобов`язаннями 4200,00 грн., за штрафними санкціями 1050,00 грн. (т.1 а.с.47,114,219, т.2 а.с.36, 158, 169);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.05.2018 щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24750,00 грн. (т.1 а.с.45, 112, 216, т.2 а.с.35, 134, 146);

- рішення № від 07.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 4950,00 грн. (т.1 а.с.46,113,217, т.2 а.с.32, 135, 147).

Не погоджуючись з даними рішеннями позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Крім того, у ході судового розгляду справи за клопотанням позивача, з урахуванням позиції відповідача 22.12.2018 ухвалою суду першої інстанції призначено в справі судово-економічну експертизу.

На вирішення експерта поставлено наступні питання:

- чи підтверджується документально зазначене в акті податкової інспекції (складеному Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області Акті про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, дотримання норм законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 по 26.02.2017 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 26.02.2017, від 25.04.2018 №50/24-13-13-04-19/) заниження ФОП ОСОБА_1 об`єкта оподаткування доходу платника єдиного податку всього в сумі 499933,40 грн. (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 40 копійок), в тому числі зі 1 квартал 2015 року в сумі 200121,00 грн., за 1 квартал 2016 року в сумі 129953,40 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 169859,00 грн., і відповідне донарахування до сплати до бюджету єдиного податку згідно з зазначеним Актом про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 ;

- чи підтверджується нормативно та документально факт заниження доходу платника ФОП ОСОБА_1 єдиного податку всього в сумі 499933,40 грн., в тому числі за 1 квартал 2015 року в сумі 200121,00 грн., за 1 квартал 2016 року в сумі 129953,40 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 169859,00 грн., внаслідок порушення перевіряємим суб`єктом господарювання п. 292.2, ст. 292 Податкового кодексу України;

- чи повинні бути враховані при обчисленні чистого оподаткованого доходу витрати ФОП ОСОБА_1 у сумі 280000,00 грн., на придбання морозильних камер, за умови що вказані камери не використовувались у господарській діяльності, не були реалізовані та залишились у власності підприємця після припинення підприємницької діяльності;

- чи підтверджується нормативно та документально висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року № 50/24-13-13-04-19/) в частині встановленого порушення, зокрема: п.177.2, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VІ (з змінами та доповненнями), в наслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 50400,00 грн.;

- чи підтверджується нормативно та документально висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року № 50/24-13-13-04-19/) в частині встановленого порушення, зокрема: п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22995,46 грн. в тому числі за 1 кв. 2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 кв. 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 кв. 2015 року (ставка 4%) в сумі 8492,31 грн.;

- чи підтверджується нормативно та документально висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року № 50/24-13-13-04-19/) в частині встановленого порушення, зокрема: п.п.2 п.7.1 ст.7 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " № 2464-VІ від 08.07.2010 внаслідок чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподаткованого доходу га суму доходу (прибутку) за період із 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 24750,00 грн.;

- чи підтверджується нормативно та документально висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року № 50/24-13-13-04-19/) в частині встановленого порушення, зокрема: п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VІ (із змінами та доповненнями) з урахуванням змін, внесених Законом № 71-ІІІ до податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за період із 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 4200,00 грн.;

- чи підтверджується нормативно та документально висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року № 50/24-13-13-04-19/) в частині встановленого порушення, зокрема: п.177.10 ст.177, п.п.296.1.1. п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VІ (з змінами та доповненнями), що стосується не представлення для перевірки книги обліку доходів та витрат;

- чи належним чином відображені в бухгалтерському обліку самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) операції з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, дотримання норм законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 по 26.02.2017 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 26.02.2017 зазначених у Акті від 25.04.2018 № 50/24-13-13-04-19/ пов`язаних із заниженням ФОП ОСОБА_1 об`єкта оподаткування доходу платника єдиного податку на суму 499933,40 грн. (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 40 копійок), в тому числі зі 1 квартал 2015 року в сумі 200121,00 грн., за 1 квартал 2016 року в сумі 129953,40 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 169859,00 грн., і відповідне донарахування до сплати до бюджету єдиного податку згідно з зазначеним Актом про результати документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 та встановлених порушень.

Як вказує суд першої інстанції з висновку експерта судово-економічної експертизи від 22.04.2019 № 21 вбачається, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 та ст. 385 Криміналього кодексу України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від покладених на нього обов`язків.

Із змісту висновку експерта видно наступне.

Дослідженням наданих документів, судовим експертом висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі в сумі 50 400,00 грн, нормативно та документально підтверджується.

Дослідженням наданих документів, судовим експертом висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п.292.1, ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн., нормативно та документально не підтверджується.

Документально та нормативно підтверджується донарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за І квартал 2015 року в сумі 8004,85 грн., завищення ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за півріччя 2015 року в сумі 27380,00 грн., 9 місяців 2015 року в сумі 39377,54 грн., 2015 рік в сумі 43662,84 грн., І кварталі 2016 року в сумі 8352,29 грн., півріччя 2016 року в сумі 8352,30 грн., 9 місяців 2016 року в сумі 8344,35 грн.

Дослідженням наданих документів, судовим експертом висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ФОП ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п.п.2 п.7.1 ст.7 розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 08.07.2010, внаслідок чого донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 24 750,00 грн., нормативно та документально підтверджується.

Дослідженням наданих документів, судовим експертом висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом №71-111 Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014, внаслідок чого донараховано військовий збір за період за 01.10.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 4200,00 грн., нормативно та документально підтверджується. (т.3 а.с.54-66).

Отже, за висновком судової економічної експертизи від 22.04.2019 висновок № 21 підтверджено документально, що відповідачем правомірно донараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі в сумі 50400,00 грн., донараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 24750,00 грн., донараховано військовий збір за період за 01.10.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 4200,00 грн.

Висновком судової економічної експертизи від 22.04.2019 висновок № 21 документально не підтверджено донарахування відповідачем позивачу єдиного податку в розмірі 22 995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 придбав у ПП ОСОБА_2 морозильні камери УГУР 600 в кількості 10 штук та ЮККА в кількості 13 штук на загальну суму 280000,00 грн. (т.2 а.с.18).

За придбані у ПП ОСОБА_2 морозильні камери ФОП ОСОБА_1 було сплачено готівкою, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів. (т.2 а.с.19-28).

Крім того, в матеріалах справи знаходиться Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2016 рік, в якому суму 280000,00 грн., було включено до складу інших витрат. (т.1 а.с.30-31).

Разом з тим, фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, визначати їх первісну та залишкову вартості, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, такі платники не можуть включати до складу витрат, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції встановлено, що за період 01.10.2016 по 31.12.2016 завищено витрати в сумі 280 000,00 грн., чим порушено п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України. Витрати позивача в сумі 280000,00 грн., на придбання морозильних камер, за умови що вказані камери не використовувались у господарській діяльності, не повинні були реалізовані та залишались в власності підприємця після припинення підприємницької діяльності, не повинні бути враховані при обчисленні чистого оподаткованого доходу.

Чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням. При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктом 177.4 статті 177 ПК України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у сумі 50400,0 грн., та за штрафними санкціями - 12600,00 грн., є правомірним, прийняте в межах та у спосіб визначений законом.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 07.05.2018 та рішення № від 07.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску суд першої інстанції зазначає, що сума чистого оподаткованого доходу за 2016 рік становила 280000,00 грн. Сума доходу, на яку нараховується ЄСВ з врахуванням максимальної величини становить по 36250,00 грн. за жовтень та листопад 2016 року (прожитковий мінімум 1450 грн.) та 40000,00 грн. за грудень 2016 року (прожитковий мінімум становив 1600 грн.).

Сума єдиного внеску, що підлягала сплаті ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 становить 24750,0 грн. (7975,0 грн. жовтень, 7975,00 грн. - листопад, 8800,00 грн. грудень).

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.05.2018 щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24750,00 грн. є правомірною, прийнятою в межах та у спосіб визначений законом.

Пунктом 3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що й рішення № від 07.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску, прийнято в межах та спосіб визначений законом.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору суд першої інстанції зазначає, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 п.16 підрозділу 10 розділу XX.

У період із 01.10.2016 по 31.12.2016 самозайнятою особою ОСОБА_1 не утримано та не перераховано військовий збір з доходів від здійснення господарської діяльності на загальну суму 4200,0 грн. (280 000,00*1,5%).

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 5250,00 грн. (з них за основним платежем - 4200,00 грн. та за штрафними санкціями 1050,00 грн.).

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку, суд першої інстанції зазначає, що із змісту висновку експерта судово-економічної експертизи від 22.04.2019 № 21, зокрема щодо визначення розміру донарахування єдиного податку позивачу за період з січня 2015 року по вересень 2016 року, вбачається що дослідженням наявних в матеріалах адміністративної справи документів та додатково наданих документів, а саме: Банківська виписка за період з 01.01.2015 по 27.02.2017, звіти комісіонера про реалізацію товару на виконання договору комісії, Книги ОРО, судовим експертом встановлено, що загальна сума доходу ФОП ОСОБА_1 становить: за І квартал 2015 року 2238990, 00 грн.; за півріччя 2015 року 5614090,00 грн.; за 3 квартал 2015 року 10340926,29 грн.; за 2015 рік 15778417,39 грн.; за І квартал 2016 року 3167287,76 грн.; за півріччя 2016 року 3729785,99 грн.; за 3 квартал 2016 року 4528212,44 грн.; за січень 2017 року 263440,46 грн.

Вказаним висновком встановлено, що:

- за І квартал 2015 року позивачем занижено отриманий дохід на суму 200121,00 грн., в результаті чого не донараховано суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8004,85 грн.;

- за півріччя 2015 року завищено отриманий дохід на суму 684500,00 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 27380,00 грн.;

- за 9 місяців 2015 року завищено отриманий дохід на суму 984438,44 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 39377,54 грн.;

- за 2015 рік завищено отриманий дохід на суму 1091570,45 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 43662,84 грн.;

- за І квартал 2016 року завищено отриманий дохід на суму 167045,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8352,29 грн.;

- за півріччя 2016 року завищено отриманий дохід на суму 167045,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8352,30 грн.;

- за 9 місяців 2016 року завищено отриманий дохід на суму 166886,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8344,35 грн.

Дослідженням наданих документів, судовим експертом висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п.292.1, ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22 995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн., нормативно та документально не підтверджується.

Документально та нормативно підтверджується донарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за І квартал 2015 року в сумі 8004,85 грн. та завищення ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за півріччя 2015 року в сумі 27380,00 грн., 9 місяців 2015 року в сумі 39377,54 грн., 2015 рік у сумі 43662,84 грн., І кварталі 2016 року в сумі 8352,29 грн., півріччя 2016 року в сумі 8352,30 грн., 9 місяців 2016 року в сумі 8344,35 грн. (т.3 а.с.54-66).

Отже, за висновком судової економічної експертизи від 22.04.2019 № 21 не підтверджено документально порушення ФОП ОСОБА_1 , п.292.1, ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок у розмірі 22995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн.

З урахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції зазначає, що висновки акта перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/ ФОП ОСОБА_1 щодо порушення ним п.292.1, ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн., є необґрунтованими та такими які не підтверджені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, як визначено ст. ст. 72-77 КАС України, а тому податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 22995,46 грн., та за штрафними санкціями 5748,86 грн., слід визнати протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо спірних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог щодо яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні (щодо апеляційної скарги позивача) та в межах щодо яких суд першої інстанції задовольнив (щодо апеляційної скарги відповідача).

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб відповідно до приписів статті 162 Податкового кодексу України.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрати спрощену систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні з 01.01.2017 внесено зміни у статтю 177 Податкового кодексу України.

Так, підпунктами 177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування є використання придбаних транспортних засобів, інших основних фондів та товарів в оподатковуваних операціях, у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Однак, не підлягають амортизації та не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких відносяться: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі. В свою чергу, дана норма почала діяти з 01.01.2017.

Разом з тим, п.4 ч.1 ст.4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску відповідно до ст.6 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Окрім того, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 проведено аналіз відповідних законодавчих норм та наголошено на тому, що для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у вказаному листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції, а саме рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Отже, з урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що реальність операції з придбання морозильних камер на суму 280 000 грн. 00 коп. мала місце, що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.32-41). При чому позивачем дійсно було витрачено певні кошти на придбання даного товару. Даний товар, як встановлено з матеріалів справи було придбано наприкінці 2016 року (25.10.2016). Відповідна декларація з зазначенням даного товару за період 01.10.2016-31.12.2016 була подана в 2017 році.

Норма (пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України) набула чинності 01.01.2017.

При цьому, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу (в редакції від 01.08.2016, який підлягав застосуванню на час виникнення спірних правовідносин) була викладена наступним чином та визначала перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, до яких належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин законодавець не вносив чіткої заборони щодо включення основних засобів, пов`язаних з отриманням доходів, до переліку витрат, не пов`язаних з провадженням господарської діяльність такою фізичною-особою підприємцем.

В свою чергу, пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України визначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч.1 ст.71 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами частини 4 ст.9 КАС України.

Отже, оскільки відповідний товар був придбаний позивачем у 2016 році, на момент коли норма податкового законодавства (пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України) щодо невключення до складу витрат підприємця, витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації, не діяла, позивач, в призмі пп.4.1.4 п.4.1. ст.4 ПК України, включаючи до складу витрат суми за придбані товари за період до 01.01.2017, діяв в межах норм законодавства.

Однак, під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що дані морозильні камери використовувались позивачем у господарській діяльності, з огляду на наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01.10.2016 по 31.12.2016 перебував на загальній системі оподаткування і здійснював комісійну торгівлю товарами торгової марки «Продукти Єрмоліно» на підставі договору комісії №01-03/16-68 від 01.03.2016, укладеного між позивачем та ТОВ «Єрмак Голд» та отримував дохід від реалізації вказаної продукції.

Договір комісії №01-03/16-68 від 01.03.2016 передбачає, що Комісіонер бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Комінтента за обумовлену винагороду здійснити продаж третім особам товару, що належить Комітенту, в кількості, асортименті і за цінами визначеними у накладних на кожну партію товару, що передається на комісію, а Комітент бере на себе зобов`язання виплатити комісійну винагороду визначену умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.16 Договору для забезпечення ефективних продажів і демонстрацій, переданих на комісію товарів, Комітент надає у безоплатне користування Комісіонеру торгове обладнання, про що сторони підписують відповідний акт прийому-передачі.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що при здійсненні господарської діяльності позивач був забезпечений обладнанням для здійснення реалізації торгової продукції.

З матеріалів справи вбачається, що обладнання, зокрема морозильні камери з відповідним фірмовим маркуванням, безоплатно надавались ТОВ «Єрмак Голд» згідно договору комісії, у зв`язку з чим у позивача була відсутня необхідність для придбання морозильних камер на суму 280 000 грн. 00 коп., що призвело до заниження оподатковуваного доходу за період з 01.10.20106 по 31.12.2016.

При цьому, згідно звітів про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами, позивачем за період з 01.1.2019 по 31.12.2016 отримано чистий дохід, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, в розмірі -6 963,16 грн. (з мінусовим значенням).

Також, з акта перевірки від 25.04.2018 вбачається, що самозайнята особа ОСОБА_1 для здійснення реалізації заморожених напівфабрикатів використовував РРО. При цьому, судом встановлено, що за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 реалізація товару по РРО не здійснювалась, оскільки показник РРО за жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016 складає 0 грн. ( а.с. 11), що свідчить про те, що господарська діяльність, пов`язана з реалізацією товару, ФОП ОСОБА_1 не здійснювалась.

Крім того, з акта перевірки від 25.04.2018 судом встановлено відсутність надходження торгової виручки та виплати комісійної винагороди за період з 01.10.2016 по 31.12.2016, згідно договору поставки від 01.02.2015 року №01-01/15-11 та договору комісії від 01.03.2016 №01-03/16-68. (а.с.60-62).

Отже, з врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що фактично у позивача була відсутня необхідність для придбання морозильних камер на суму 280 000 грн. 00 коп., оскільки відомостями, встановлених актом перевірки, а саме відсутність торгової виручки та показник РРО за період з 01.10.2016 по 31.12.2016, а також за січень 2017, не підтверджено використання морозильних камер у господарській діяльності позивача.

Крім того, в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 міститься запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності від 14.02.2017, номер запису 4030786.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що морозильні камери в кількості 23 штуки, які придбавались ФОП ОСОБА_1 , не використовувались в його господарській діяльності, у зв`язку з чим витрати на їх придбання не можуть бути віднесені до валових витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.04.2020 по справі №826/12171/15.

Так, Верховний Суд в постанові від 10.04.2020 по справі № 826/12171/15 зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на включення витрат до складу оподатковуваного доходу наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Також, в постанові від 10.04.2020 у справі №826/12171/15 (провадження № К/9901/26026/18) Верховний суд виклав правову позицію, яка полягає в тому, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених у статті 72 цього Кодексу.

Поряд із цим, судом не здобуто доказів, які б спростовували допущені позивачем порушення податкового законодавства, встановлені в ході перевірки.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що віднесення витрат на придбання морозильних камер у кількості 23 штук до витрат фізичної особи-підприємця, що враховуються з метою обчислення розміру чистого оподатковуваного доходу суб`єкта господарювання є протиправним, оскільки чистий дохід позивача за період з 01.10.2019 по 31.12.2016 становить 6 963,16 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що донарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням в сумі 50 400,00 грн., штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 600,00 грн. є правомірним.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.05.2018 та рішення № від 07.05.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

З матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 8 ст. 9 Закон № 2464-VI платники єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними підприємницької діяльності зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закон № 2464-VI єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно п. 2 ст. 7 Закон № 2464-VI базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція № 449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Суть виявленого порушення норм Закону № 2464-VІ зводиться до того, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження суми отриманого доходу з якого нараховується та сплачується єдиний соціальний внесок в загальній сумі 280 000,00 грн.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено правомірність податкового повідомлення рішення № від 07.05.2018, згідно якого сума чистого оподаткованого доходу за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 становила 280000,00 грн, сума доходу, на яку нараховується ЄСВ з врахуванням максимальної величини становить по 36 250,00 грн. за жовтень та листопад 2016 року (прожитковий мінімум 1450 грн.) та 40 000,00 грн. за грудень 2016 року (прожитковий мінімум - 1600 грн.).

Отже, враховуючи викладене, сума єдиного внеску, що підлягала сплаті позивачем за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 складає 24 750,00 грн. (7 975,00 грн. жовтень, 7 975,00 грн. - листопад, 8 800,00 грн. грудень).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.05.2018 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24750,00 грн. є правомірною, прийнятою в межах та у спосіб визначений законом.

Таким чином , оскільки відповідачем правомірно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.05.2018 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24750,00 грн., суд приходить до висновку, що відповідач діяв, як передбачено п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, а тому рішення № від 07.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів не нарахованого єдиного внеску прийнято в межах та спосіб визначений законом.

Також, контролюючим органом було визначено грошове зобов`язання з військового збору, нарахованого на дохід отриманий від провадження підприємницької діяльності, в сумі 210201,95 грн., в тому числі за 2017 на 144782,88 грн. та за 2018 на 65419,07 грн.

Відповідно до п.п. 1.1-1.4 п. 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, зокрема, фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Судом апеляційної інстанції підтверджено заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого оподатковуваного доходу в сумі 280 000 грн., у зв`язку з чим позивачем за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року не перераховано військовий збір з доходів від здійснення господарської діяльності на загальну суму 4200,0 грн. (280 000,0*1,5%).

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 07.05.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 5250,00 грн. (з них за основним платежем - 4200,00 грн. та за штрафними санкціями 1050,00 грн.).

Щодо апеляційної скарги відповідача, а саме в частині податкового повідомлення-рішення від 07.05.2018 №, колегія суддів зазначає, що порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп визначений ст.292 ПК України.

Як встановлено п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з п.292.3 ст.292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку. До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Виключення з переліку доходів, передбачених пп.1 п.292.1 ст.292 ПК України, закріплені у п.292.11 ст. 292 цього Кодексу.

Відповідно до п. 292.6 ст. 292 ПК України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Для визначення розміру донарахування єдиного податку позивачу за період з січня 2015 року по вересень 2016 року, судом першої інстанції у справі призначено судово-економічну експертизу щодо визначення розміру донарахування єдиного податку позивачу за період з січня 2015 по вересень 2016.

На підставі досліджених матеріалів адміністративної справи та наданих банківських виписок за період з 01.01.2015 року по 27.02.2017 року, звітів комісіонера про реалізацію товару на виконання договору комісії, книг ОРО, судовим експертом встановлено, що загальна сума доходу позивача становить: за І квартал 2015 року 2 238 990,0 грн.; за півріччя 2015 року 5 614 090,00 грн.; за 3 квартал 2015 року 10 340 926,29 грн.; за 2015 рік 15 778 417,39 грн.; за І квартал 2016 року 3 167 287,76 грн.; за півріччя 2016 року 3 729 785,99 грн.; за 3 квартал 2016 року 4 528 212,44 грн.; за січень 2017 року 263 440,46 грн.

Також, висновком експерта судово-економічної експертизи № 21 від 22.04.2019 року встановлено, що:

- за І квартал 2015 року позивачем занижено отриманий дохід на суму 200 121,00 грн, в результаті чого не донараховано суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8 004,85 грн.;

- за півріччя 2015 року завищено отриманий дохід на суму 684 500,00 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 27 380,00 грн.;

- за 9 місяців 2015 року завищено отриманий дохід на суму 984 438,44 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 39 377,54 грн.;

- за 2015 рік завищено отриманий дохід на суму 1 091 570,45 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 43 662,84 грн.;

- за І квартал 2016 року завищено отриманий дохід на суму 167 045,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8 352,29 грн.;

- за півріччя 2016 року завищено отриманий дохід на суму 167 045,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8 352,30 грн.;

- за 9 місяців 2016 року завищено отриманий дохід на суму 166 886,91 грн., в результаті чого завищено суму єдиного податку, що підлягає сплаті в бюджет в сумі 8 344,35 грн.

З висновку експерта судово-економічної експертизи також встановлено, що на підставі досліджених документів, висновки документальної позапланової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 (Акт документальної позапланової перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/) в частині встановлено порушення, зокрема: п. 292.1, ст. 292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок в розмірі 22 995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8 004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6 498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8 492,31 грн., нормативно та документально не підтверджується.

При цьому, документально та нормативно підтверджується донарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за І квартал 2015 року в сумі 8004,85 грн. та завищення ФОП ОСОБА_1 єдиного податку за півріччя 2015 року в сумі 27380,00 грн., 9 місяців 2015 року в сумі 39377,54 грн., 2015 рік у сумі 43662,84 грн., І кварталі 2016 року в сумі 8352,29 грн., півріччя 2016 року в сумі 8352,30 грн., 9 місяців 2016 року в сумі 8344,35 грн. (т. 3 а. с. 54-66).

Отже, висновком судової економічної експертизи № 21 від 22.04.2019 документально не підтверджено порушення ФОП ОСОБА_1 , п. 292.1, ст. 292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2775-VI (з змінами та доповненнями), внаслідок чого донараховано єдиний податок у розмірі 22995,46 грн., в тому числі за 1 кв.2015 року (ставка 4%) в сумі 8004,84 грн., за 1 квартал 2016 року (ставка 5%) в сумі 6498,31 грн., за 3 квартал 2016 року в сумі 8492,31 грн., а тому висновки акта перевірки від 25 квітня 2018 року №50/24-13-13-04-19/ ФОП ОСОБА_1 щодо порушення позивачем п. 292.1, ст. 292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2775-VI (з змінами та доповненнями), є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що судовим експертом при проведенні розрахунків щодо І кварталу 2016 року не було враховано доходи ОСОБА_1 за березень 2016, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, згідно п. 1.1 договору поставки від 01.02.2015 №01-01/15-11, укладеного між ТзОВ «Єрмак Голд» та самозайнятою особою ОСОБА_1 , продавець зобов`язується продати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, кількість та асортимент якого вказані у видаткових накладних.

Згідно п. 5.1 договору поставки від 01.02.2015 №01-01/15-11, покупець здійснює оплату вартості товару на підставі відповідних рахунків-фактур, які виставлені продавцем протягом 30 календарних днів з дати розрахунку-фактури.

Отже, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта що, після 01.03.2016 ОСОБА_1 реалізовувались залишки власної продукції та був отриманий дохід, оскільки актом перевірки підтверджується перерахування позивачем торгової виручки за договором поставки від 01.02.2015 №01-01/15-11, що підтверджується банківськими виписками по розрахунковому рахунку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що факт перерахування коштів не свідчить про реалізацію товару.

Таким чином, з урахуванням висновків судової економічної експертизи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 07.05.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за податковими зобов`язаннями в сумі 22995,46 грн., та за штрафними санкціями 5748,86 грн. підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Чернівецькій області не спростовують висновків судової економічної експертизи № 21 від 22.04.2019 та висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також, відхиляючи доводи апеляційних скарг, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, однак суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи та дав їм аргументацію в розрізі норм законодавства. Разом з тим, ухвалив вірне судове рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, але не в повній мірі висвітлив мотивувальну частину рішення, колегія суддів приходить до висновку щодо зміни рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.07.20 в мотивувальній частині, доповнивши мотивами, викладеними в даній постанові.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДПС у Чернівецькій області відмовити.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень змінити з мотивів викладених в постанові суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 серпня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.