Справа № 280/6184/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2020 року м. Дніпросправа № 280/6184/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року в адміністративній справі №280/6184/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Заступника начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненка Олександра Олександровича в особі Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненка Олександра Олександровича в особі Головного управління Держпраці у Запорізькій області, відповідно до якого позивач просить суд скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненка О. О. від 21 листопада 2019 року № ЗП2297/573/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України на фізична особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) штрафу в розмірі 250 380,00 грн., як незаконну.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про залишення позовної заяви без задоволення.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія АВ №933411 ОСОБА_1 огли зареєстрований 12 жовтня 2000 року, як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі інформації, отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 30 серпня 2019 року № 12508-08, про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області видано наказ №1590 від 10 вересня 2019 року про забезпечення організації та проведення заходу державного нагляду (контролю) (інспекційне відвідування) ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін по 23 вересня 2019 року.

10 вересня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області видано направлення №925 на проведення заходу державного нагляду (контролю), відповідно до якого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області відповідно до наказу від 10 вересня 2019 року №1590 направляється для здійснення заходу державного нагляду (контролю) з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ).

За результатами інспекційного відвідування складено акт № ЗП2297/573/АВ від 23 вересня 2019 року.

В акті інспекційного відвідування контролюючим органом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушено вимоги частин 1,3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

21 листопада 2019 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено постанову про накладення штрафу №ЗП2297/573/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України на фізична особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) накладено штраф у сумі 250 380,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відповідно до частин 1, 3 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Матеріалами справи встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) з однієї сторони та ОСОБА_2 украдено договори про надання послуг: №1 від 31 грудня 2017 року; №2 від 31 січня 2018 року; №3 від 28 лютого 2018 року; №4 від 31 березня 2018 року; №5 від 30 квітня 2018 року; №6 від 31 травня 2018 року; №7 від 30 червня 2018 року; №8 від 31 липня 2018 року; №9 від 31 серпня 2018 року; №10 від 30 вересня 2018 року; №11 від 31 жовтня 2018 року; №12 від 30 листопада 2018 року; № 1 від 31 грудня 2018 року; №2 про надання послуг від 31 січня 2019 року; №3 від 28 лютого 2019 року; №4 від 31 березня 2019 року; №5 від 30 квітня 2019 року; №6 від 31 травня 2019 року; №7 від 30 червня 2019 року; №8 від 31 липня 2019 року.

Також було досліджено: акт приймання наданих послуг від 01 лютого 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 березня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 квітня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 травня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 червня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 липня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 серпня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 вересня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 жовтня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 листопада 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 грудня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 січня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 лютого 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 березня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 квітня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 травня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 червня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 липня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 серпня 2019 року; акт приймання наданих послуг від 01 вересня 2019.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) з однієї сторони та ОСОБА_3 украдено договори про надання послуг: №1 від 31 грудня 2017 року; №2 від 31 січня 2018 року; №3 від 28 лютого 2018 року; №4 від 31 березня 2018 року; №5 від 30 квітня 2018 року; №6 від 31 травня 2018 року; №7 від 30 червня 2018 року; №8 від 31 липня 2018 року; №9 від 31 серпня 2018 року; №10 від 30 вересня 2018 року; №11 від 31 жовтня 2018 року; №12 від 30 листопада 2018 року; № 1 від 31 грудня 2018 року; №2 про надання послуг від 31 січня 2019 року; №3 від 28 лютого 2019 року; №4 від 31 березня 2019 року; №5 від 30 квітня 2019 року; №6 від 31 травня 2019 року; №7 від 30 червня 2019 року; №8 від 31 липня 2019 року.

На виконання умов договорів надано, а судом досліджено: акт приймання наданих послуг від 01 лютого 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 березня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 квітня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 березня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 червня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 липня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 серпня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 вересня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 жовтня 2018 року; акт приймання наданих послуг від 01 листопада 2018 року;

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, направлена на виконання в роботі розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідно до ч.1 ст.626 та ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законодавчими нормами КЗпП України товариствам та підприємствам (юридичним особам) не забороняється використовувати найману працю, залучати осіб для виконання певних робіт, певного характеру.

Укладання цивільно-правових угод регулюється статтями 208, 626 ЦК України, згідно ст. 626, 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу приведених норм вбачається, що відмінністю трудового договору з цивільно-правовим договором є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності, в той час як за цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Отже, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною ЦК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час здійснення інспекційних відвідувань інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору. Якщо укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, та не мають ознак нікчемного правочину, інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Суд апеляційної інстанції при вирішені спору керується правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 26.05.2020 року у справі № 160/5315/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не довів законність прийнятої ним постанови від 21 листопада 2019 року № ЗП2297/573/АВ/П/ПТ/ТД-ФС. Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року в адміністративній справі №280/6184/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник