Справа № 560/457/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/457/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

05 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач на момент звільнення з військової служби у запас у грудні 2017 року ще не набув статус учасника бойових дій, у нього не виникло право на одержання у 2017 році вказаної додаткової відпустки.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, на його думку, набуття статусу учасника бойових дій законодавець пов`язує з таким юридичним фактом, як безпосередня участь в антитерористичній операції, а не з датою видачі посвідчення учасника бойових дій.

Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія автомобільного взводу аеродромно-будівельної роти.

04 квітня 2018 року він отримав посвідчення учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Згідно з довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 у період з 26.05.2017 року по 07.10.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі с.Успенівка, Донецької області (а.с. 8).

14 грудня 2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №247 на підставі наказу командира 352 окремого інженерно-аеродромного батальйону Повітряних Сил Збройних Сил України від 05 грудня 2017 року №11-РС позивача звільнено з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та проведено розрахунок за час служби.

У 2019 році ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, на що отримав відповідь від 18.12.2019 року про те, що в особливий період надання цієї додаткової відпустки припиняється, відтак при звільненні військовослужбовця компенсація за неї не виплачується.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Учасниками бойових дій відповідно до статті 5 Закону є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413. Відповідно до Порядку статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.05.2017 року по 07.10.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та у квітні 2018 року набув статус учасника бойових дій.

Згідно з п.12 статті 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Стаття 4 Закону України від 05 листопада 1996 року «Про відпустки» передбачає у тому числі інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Хоча норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на відпустку він набуває лише після офіційного підтвердження відповідного статусу учасника бойових дій під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Враховуючи зазначені норми законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач на момент звільнення з військової служби у запас у грудні 2017 року ще не набув статус учасника бойових дій, у нього не виникло право на одержання у 2017 році вказаної додаткової відпустки.

Отже, враховуючи, що право на додаткову відпустку позивач у 2017 році не набув, у військової частини на момент звільнення позивача зі служби не виник обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні цієї додаткової відпустки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.