Справа № 200/765/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року справа №200/765/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Компанієць І.Д.,

Ястребової Л.В.,

при секретареві судового засідання Харечко О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гетьманенко О.П.

(в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції (з використанням для проведення судового засідання системи «EasyCon») апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 200/765/20-а (суддя першої інстанції Бабіч С.І.) складене в м. Слов`янськ за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління національної поліції в Донецькій області (далі - відповідач) з адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду в якому просив зобов`язати відповідача виплатити на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 21.12.2018 року, по день фактичного розрахунку (сплати суми компенсації за невикористану відпустку), виходячи із розміру середньоденного заробітку, що складає 423,87 грн. (т.1 арк.справи 1-4)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 200/765/20-а адміністративний позов задоволено частково, в наслідок чого зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.02.2019 року до 21.02.2020 року в сумі 11000 (одинадцять тисяч) грн. 16 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.(арк.справи 14-16)

Позивач ОСОБА_1 не погодилася з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. (арк.справи 20,21)

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити; представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі № 200/7905/19-а визнано протиправною відмову відповідача щодо не нарахування та несплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 30 днів невикористаної додаткової відпустки, зобов`язано відповідача виплатити зазначену грошову компенсацію.

Однак, на даний час, розрахунок відповідачем в повному обсязі не здійснено.

Позивач зазначає, що за весь час затримки, а саме, починаючи з 21.12.2018 року (день звільнення) по день фактичного розрахунку (виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) відповідач має виплатити їй середній заробіток.

Відповідач зазначив, що на виконання рішень суду у справі № 200/2857/19-а позивачу вже виплачено грошове забезпечення за час затримки розрахунку з моменту звільнення. При цьому, позивач просить, щоб відповідач знову виплатив їй грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, нормами чинного законодавства не передбачено виплачувати декілька разів затримку розрахунку при звільненні. Також, вказав, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду має враховуватись з дня наступного за звільненням, тобто з 22.12.2018 року або з 14.02.2020 року. При цьому, відповідач вважає, що позивачем, без поважних причин, пропущений вказаний строк, про що свідчать інші судові справи за її позовами.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, колегія суддів дійшла наступного.

Колегія суддів не погоджується з посиланням відповідача на проведення остаточного розрахунку з позивачем 14.02.2019 року та на те, що відлік строку звернення до суду з даними вимогами розпочався з 22.12.18 р. (дня наступного за днем звільнення позивача) чи з 14.02.2019 року, оскільки відповідачем на вказані дати, не було виплачено позивачу компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток (право на яку підтверджено позивачу постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.19 р. у справі № 200/7905/19-а), яку відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу ще у день звільнення, тобто 21.12.18 р., отже ним, станом на момент звернення позивача з даним позову до суду, так і не було проведено з позивачем остаточного розрахунку.

Колегія суддів вказує про відсутність між сторонами спору щодо розміру та суми компенсації, що мала бути та була виплачена позивачу на підставі рішення суду в справі № № 200/7905/19-а

Моментом фактичного розрахунку з працівником є момент отримання всіх належних йому при звільненні виплат.

Проте, виплату позивачу вказаної компенсації відповідачем вчинено частинами, а останню частину суми компенсації (3611,70 грн.) позивачем отримано на її картковий рахунок лише 21.02.2020 року, що підтверджується відповідною роздруківкою/випискою з банківського рахунку позивача.

Отже, саме 21.02.2020 року є датою, коли позивач отримала належні їй за рішенням суду кошти у повному обсязі та є датою остаточного розрахунку відповідача з позивачем (щодо заявлених позивачем та присуджених позивачу до виплати сум).

Таким чином, перебіг строку давності щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні розпочався не з дня наступного за звільненням (оскільки у цей день відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку, що підтверджено вищевказаними судовими рішеннями), а з дня коли відповідач фактично розрахувався з позивачем - 21.02.2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов`язання відповідача виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 21.12.18 р. по день фактичного розрахунку, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року в справі № 200/2857/19-а, яким, серед іншого, було зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 21.12.2018 по 14.02.2019, у розмірі 23312 грн. 85 коп.

Вказане рішенням, у згаданій частині набрало законної сили.

Чинне законодавство не передбачає виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за кожним з видів виплат, що мали бути здійсненні позивачу під час звільнення окремо, за той самий період часу, а встановлює загальну міру відповідальності роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок за період з 21.12.2018 року по 14.02.2019 року задоволенню не підлягають, оскільки це буде подвійним стягненням та подвійною відповідальністю відповідача, що суперечить Конституції України.

18.03.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшов розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, відповідно до якого позивач вважає, що відповідач, за весь час затримки, з 21.12.2018 року до 20.02.2020 року має виплатити її середній заробіток за 427 днів в сумі 180 992,49 грн.

Проте, колегія суддів зазначає, що періодом затримки остаточного розрахунку відповідача з позивачем є 21.12.2018 року (день звільнення) - 21.02.2020 року (момент отримання позивачем повної суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) та він складає 428 днів.

У той же час, як було вказано вище, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог в частині періоду з 21.12.18 р. - 14.02.19 р. (56 днів)

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за період з 15.02.2019 року до 21.02.2020 року (372 дні), а невиплата відповідачем позивачу суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у вказаний період є протиправною.

Згідно з довідкою відповідача № 152 від 03.02.2020 року, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 423,87 грн.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Не заперечуючи факту несвоєчасного проведення виплати відповідачем позивачу суми компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, суд не вважає справедливою та співмірною вимогу про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок (невиплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) під час звільнення що, є більшим ніж у 17 разів аніж сама сума такої компенсації (11000,16 грн.).

Крім цього, не дивлячись на те, що відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, виплата поліцейським компенсації передбачена лише за невикористану в році звільнення відпустку (тобто у випадку позивача лише за 2018 рік), позивачу було присуджено судом до виплати компенсацію не лише за рік, у якому вона звільнилась, як це передбачено вказаним положенням, а і за 2015 та 2017 роки.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим та співмірним буде задоволення вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 11000,16 грн., яка буде співмірною з урахуванням розміру суми компенсації, що підлягала виплаті позивачу.

До висновків щодо можливості застосування принципу співмірності дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року в справі № 825/325/16.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Таким чином, судом першої інстанції правильно та в повному обсязі встановлені обставини справи, надано їх обґрунтовану та всебічну оцінку, внаслідок чого ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Також колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 ст.308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 200/765/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 р. у справі № 200/765/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Л.В.Ястребова

І.Д. Компанієць