Справа № 460/1342/19
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2020 року м. Рівне №460/1342/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, за участю секретаря судового засідання А.М. Юрчук, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: представник Войтюк Т.Л.,

відповідача: представник Мітчук О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області
про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі відповідач) про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 7758,84грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58288,19грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Ухвалою суду від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено судове засідання на 23.07.2019.

19.07.2019 (у межах встановленого строку) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги є необгрунтованими, оскільки заборгованість з невиплаченого грошового забезпечення на день звільнення позивача виникла не з вини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області.

Ухвалою суду від 23.07.2019 задоволено клопотання відповідача зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №821/1083/17 (К/9901/2627/17).

Ухвалою суду від 03.06.2020 поновлено провадження у справі, призначено судовий розгляд на 16.06.2020.

Ухвалою суду від 16.06.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням сторін до 30.07.2020.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та суду пояснила, що належне ОСОБА_1 грошове забезпечення було виплачено Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області з порушенням норм чинного законодавства - лише на виконання рішення суду від 12.12.2018 у у справі №460/2849/18.

Відтак, відповідач, в силу вимог ст.117 КЗпП України, зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та компенсацію втрати частини заробітної плати, як це передбачено Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Наголосила, що обрахунок середнього заробітку має бути здійснений у робочих днях, як це передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив суду, що несвоєчасний розрахунок є наслідком дій ПрАТ "Рівнеазот", яке своєчасно не перерахувало відповідачу кошти на утримання державного пожежно-рятувального загону, на підставі договору про надання послуг пожежної охорони об`єктів підприємства.

Виплата позивачу грошового забезпечення з коштів інших, ніж ті, що надійшли від ПрАТ "Рівнеазот", мала б наслідком порушення Бюджетного кодексу України.

Наголосив, що рішенням суду від 12.12.2018 у справі №460/2849/18 було встановлено саме факт наявності заборгованості за грошовим забезпеченням, яке й було стягнуто. При цьому, суд застосував норми спеціального законодавства, а не загального трудового.

Звернув увагу суду на те, що обрахунок середнього заробітку має бути здійснений у календарних днях, як це передбачено чиннним законодавством, з врахуванням принципу співмірності.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши у судовому засіданні долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 , старшого прапорщика служби цивільного захисту, пожежного-рятувальника 14 пожежно-рятувальної частини (м.Вараш) 6 державного пожежно-рятувального загону (смт.Володимирець) Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 22.08.2018 №219 "Про кадрові питання" (а.с.36).

Зазначеним наказом від 22.08.2019 №219 наказано начальнику відділу (головному бухгалтеру) відділу економіки і фінансів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області після надходження коштів для утримання 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області з охорони об`єктів (ПАТ "Рівнеазот") виплатити ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення за час перебування у посаді командира відділення 20 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області з охорони об`єктів (ПАТ "Рівнеазот").

На дату звільнення ОСОБА_2 було нараховано, але не виплачено грошове забезпечення на загальну суму 60925,09грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №460/2849/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області про стягнення невиплаченого грошового забезпечення позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на користь ОСОБА_1 нараховане, але не вплачене, грошове забезпечення в сумі 60925,09грн (з урахуванням податків та обов`язкових платежів) (а.а.с.5-7).

Зазначене рішення набрало законної сили 12.01.2019.

15.03.2019 на виконання вказаного рішення суду Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області було виплачено ОСОБА_1 60620,46грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та меморіальним ордером від 14.03.2019 №175628485 (а.а.с.10, 43).

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено розрахунок при звільненні, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу цивільного захисту України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 125 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Питання проходження служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій визначено Кодексом цивільного захисту України та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту до 14.09.2018 визначалися Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 23.04.2015, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №544/26989, а з 14.09.2018 - Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №623 від 20.07.2018, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за № 936/32388.

Отже, порядок та умови виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюються спеціальним законодавством.

Поряд з цим, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України)

За загальними правилами застосування нормативно-правових актів, норми спеціального законодавства є пріоритетними та підлягають першочерговому застосуванню. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Отже, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, то у даному випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як зазначено судом вище, позивача було звільнено зі служби 22.08.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №460/2849/18 стягнуто на користь ОСОБА_1 з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області грошове забезпечення у сумі 60925,09грн (з урахуванням податків та обов`язкових платежів).

Повний розрахунок та виплату всіх належних позивачу сум грошового забезпечення, стягнутих вказаним рішенням суду, відповідач провів лише 15.03.2019.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення належних працівникові сум роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області зобов`язане виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 22.08.2018 по 15.03.2019.

Суд критично оцінює посилання відповідача на порушення ПрАТ "Рівнеазот" договірних зобов`язань перед відповідачем в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за договором про надання послуг з пожежно-рятувальної охорони об`єктів ПрАТ "Рівнеазот", кошти якого є джерелом фінансування грошового забезпечення у ДПРЗ-1, оскільки контракт на проходження служби був укладений безпосередньо між позивачем та відповідачем. При цьому, жодних зобов`язань за таким контрактом у ПрАТ "Рівнеазот" не було.

Зазначені обставини встановлені рішенням суду від 12.12.2018 у справі №460/2849/18 та, в силу вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочиснтва України, не доказуються.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як зазначено судом вище, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу зі служби цивільного захисту на момент виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією №475.

Згідно з п.6 розд.І Інструкції №475, при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту виплачується за календарні дні служби, а тому обчислення як середньоденного заробітку, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід проводити із врахуванням саме календарних днів, що відповідатиме вимогам п.8 Порядку №100.

Зважаючи на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 22.08.2018, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за червень 2018 року та липень 2018 року.

Згідно з інформацією Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 19.11.2019 №02-6126/08, грошове забезпечення ОСОБА_1 за червень 2018 року становило 8803,51грн та за липень 2018 року 8803,51грн (а.с.45).

У зв`язку з цим, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 288,64грн (8803,51грн*2*61 день).

Відповідно, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 58882,56грн: 288,64грн. (середньоденний заробіток) помножити на 204 дні (час затримки розрахунку з 22.08.2018 по 15.03.2019).

Що стосується позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 7758,84грн, суд зазначає, що порядок виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

У силу вимог пункту 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Аналіз норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 дає підстави для висновку про те, що обов`язок роботодавця виплатити працівнику компенсацію втрати частини доходів, що виникла у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати, є за своєю сутністю відповідальністю за таку затримку, що має компенсаційний характер.

При цьому, також компенсаційний характер має також відповідальність роботодавця, передбачена ст.117 КЗпП України, за завдання працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку,.

Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Таким чином, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та одночасно компенсації втрати частини доходів призведе до подвійної відповідальності роботодавця за одне й теж порушення, що не відповідає одному з основних прнципів права принципу справедливості, що передбачає відповідність між діями та їх соціальними наслідками.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та відновити порушене право позивача шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 58882,56грн.

Одночасно суд наголошує, що згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є, відповідно, обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума грошового забезпечення позивача визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, відповідача, судові витрати в сумі 685,05грн, сплачені як судовий збір згідно з квитанцією від 25.06.2019 №99 (а.с.17).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (вул.Гетьмана Полуботка, буд.37, м.Рівне, 33028, код за ) про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.08.2018 по 15.03.2019 у сумі 58882,56грн, зобов`язавши відповідача вирахувати із зазначеної суми податки, збори та обв`язкові платежі.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 685,05грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 серпня 2020 року.

Суддя О.М. Дудар