Справа № 200/13058/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2020 року справа №200/13058/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника третьої особи Тельніка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (повне судове рішення складено 13 березня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/13058/19-а (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа - Антитерористичний центр при Службі Безпеки України, про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), третя особа - Антитерористичний центр при Службі Безпеки України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо не направлення листа з необхідними документами до нього до відповідного керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про включення до наказів Антитерористичного центру при Службі Безпеки України про залучення позивача, колишнього оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, капітана міліції, до проведення антитерористичної операції в районах її проведення з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у період з 07 квітня 2014 року по 25 вересня 2014 року у м. Маріуполь Донецької області;

- зобов`язати ГУ МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області направити лист з необхідними документами до нього до відповідного керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України про включення до наказів Антитерористичного центру при Службі Безпеки України про залучення позивача, колишнього оперуповноваженого відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, капітана міліції, до проведення антитерористичної операції в районах її проведення з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у період з 07 квітня 2014 року по 25 вересня 2014 року у м. Маріуполь Донецької області.

В обґрунтування позову зазначено, що з травня 2012 року по вересень 2014 року проходив службу на посаді оперуповноваженого ВДСБЕЗ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області. У період з квітня по вересень 2014 року був залучений до проведення антитерористичної операції, що підтверджується наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України.

Звернувшись із заявою до МВС про надання статусу учасника бойових дій, позивач отримав відповідь від ГУ МВС України в Донецькій області, де вказано, що у наказах про залучення до участі в АТО прізвище позивача не міститься.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, внаслідок протиправних дій відповідача, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Письмовими поясненнями третя особа просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули. Клопотання позивача про відкладення розгляду справи ухвалою апеляційного суду, постановленою на місці в судовому засіданні 06.08.2020, залишено без задоволення, з наступних підстав. По-перше, судовий розгляд за клопотанням позивача вже відкладався. По-друге, позивач, як наприклад, представник третьої особи, за бажанням мав змогу скористатись участю в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. По-третє, адаптивний карантин не є перешкодою для прибуття у суд. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року в справі № 924/369/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

З травня 2012 року по вересень 2014 року позивач проходив службу на посаді оперуповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області.

25 вересня 2018 року позивач направив листа на ім`я начальника управління у справах антитерористичної операції ОСОБА_2 з проханням розглянути питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Оскільки ГУ МВС не направляло до АТЦ відомостей про участь позивача в АТО для включення його до відповідних наказів керівника АТЦ, ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до ГУ МВС.

У відповідь отримав лист від 03 травня 2019 року № 195/лк, де вказано, що виконання службових завдань в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами протидії терористичної діяльності, які координуються оперативним штабом з управління АТО, не можуть бути підставою вважати позивача таким, що залучався до АТО.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який у спірний період проходив службу разом із позивачем у відділі Державної служби боротьби з економічною злочинністю Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області.

Свідок пояснив, що має статус учасника бойових дій, і разом із позивачем у 2014 році виконував завдання з охорони громадського порядку в умовах проведення АТО, а також інші завдання керівництва, пов`язані із ситуацією, що склалася внаслідок захоплення окремих районів Луганської та Донецької областей незаконними збройними формуваннями.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов висновку, що завдання, які виконувалися позивачем, відносяться до охорони громадського порядку. Попри те, що такі завдання виконувалися в умовах та на території проведення АТО, відсутні підстави вважати їх бойовими. Отже, враховуючи відсутність документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових завданнях, враховуючи, підстав для задоволення цього позову немає.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками, виходячи з такого.

Так, зміст доводів позивача у цій справі зводиться до того, що його колегам, з якими він разом проходив службу у 2014 році, надано статус учасника бойових дій з підстави виконання ними завдань, пов`язаних із проведенням АТО.

Оскільки у вересні 2014 року позивач перевівся до м. Дніпра, він припускав, що його забули включити до списків, осіб, задіяних в АТО, пояснюючи це тим, що з квітня 2014 року був неодноразово задіяний у виконанні завдань, пов`язаних із проведенням АТО: виїзди на блокпости, участь в обчіпленнях, охорона громадського порядку, тощо.

Також позивач вказав, що був присутній у будівлі МВС в м. Маріуполі під час її незаконного захоплення та майже загинув.

Колегія суддів наведені вище доводи не приймає до уваги, за таких підстав.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок № 413).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

При цьому, абзацом 1 пункту 2-1 цього ж Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ (пункт 3 Порядку № 413).

За приписами пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи: про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається Комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, ДФС (далі - комісія) (абз.1, 2 пункту 5 Порядку №413).

Пунктами 6 та 8 Порядку № 413 визначено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Як вбачається зі змісту пояснень позивача, завдання, що ним виконувалися, відносяться до охорони громадського порядку.

Проте, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що попри те, що такі завдання виконувалися в умовах та на території проведення АТО, відсутні підстави вважати їх бойовими.

Аналіз змісту Закону України «Про міліцію» (чинного на момент несення позивачем служби) дає підстави стверджувати, що охорона громадського порядку є основним та повсякденним завданням органів міліції, під час виконання яких життя міліціонера піддається ризику.

Факт видачі міліціонерам під час таких завдань зброї сам по собі не означає, що такі завдання виконувалися під координацією антитерористичного центру при Службі Безпеки України.

Як встановлено судами, документи про персональне залучення позивача до виконання бойових завдань відсутні.

Показання свідка також правильно не взяті до уваги місцевим судом, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 , на відміну від позивача, продовжував проходити службу в м. Маріуполі і в 2015 році та протягом цього періоду приймав участь у бойових завданнях, пов`язаних із проведенням АТО.

Відтак, враховуючи відсутність документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових завданнях, відсутні підстави для задоволення цього позову.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Зокрема, наказу, який підтверджує проходження ним служби в міліції в районі проведення антитерористичної операції не достатньо для визнання учасником бойових дій.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі № 200/13058/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 06 серпня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук