Справа № 420/4652/19
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4652/19
У Х В А Л А

05 серпня 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву позивача від 08.05.2020 року про поновлення строку звернення до суду та клопотання представника відповідача 04.08.2020 року за (вхід.№ ЕП/11872/20) про залишення позовної заяви без розгляду по справі №420/4652/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області Султана Олександра Сергійовича про визнання протиправними дії та рішення посадових осіб, а саме клопотання про проведення обшуку слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області Султана О.С. від 21.12.2012 року по кримінальному провадженню №0000032 за адресою: м.Одеса, вул.Середньофонтанська 19-В кв АДРЕСА_1 , а також проведення обшуку за вказаною адресою, визнання протиправними дії слідчого з особливо важливих справах відділу прокуратури Одеської області Султана О.С., при подачі до суду клопотання на проведення обшуку від 21.12.2012 року по кримінальному провадженню №0000032 щодо проведення обшуку у житлі та підсобних приміщеннях ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та при проведенні обшуку за вказаною адресою,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області Султана Олександра Сергійовича про визнання протиправними дії та рішення посадових осіб, а саме клопотання про проведення обшуку слідчого з особливо важливих справ відділу прокуратури Одеської області Султана О.С. від 21.12.2012 року по кримінальному провадженню №0000032 за адресою: м.Одеса, вул.Середньофонтанська 19-В кв.171, а також проведення обшуку за вказаною адресою, визнання протиправними дії слідчого з особливо важливих справах відділу прокуратури Одеської області Султана О.С., при подачі до суду клопотання на проведення обшуку від 21.12.2012 року по кримінальному провадженню №0000032 щодо проведення обшуку у житлі та підсобних приміщеннях ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та при проведенні обшуку за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 28.02.2020 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому засіданні 05.08.2020 року розглядались заява позивача про поновлення строку звернення до суду, яка викладені в уточненому адміністративному позові від 08.05.2020 року відповідно до якої, позивач просив поновити йому пропущений строк з огляду на те, що він не мав можливості раніше подати позов через відсутність правової та фактичної можливості це зробити..

Представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду від 04.08.2020 року (вхідний №ЕП/11872/20) з огляду на те, що позивач знав про оскаржені ним рішення та дії слідчого, оскільки брав участь у проведенні обшуку 25.12.2012 року та не надав суду доказів того, що він весь цей час не мав можливості звернутись до суду з цим позовом про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу та заперечив проти задоволення цього клопотання представника відповідача, оскільки наведені в заяві обставини є поважними, а клопотання представника відповідача є голослівне. Представник відповідача просив суд залишити заяву позивача без задоволення та задовольнити клопотання з підстав, наведених у клопотанні.

Розглянувши вказану заяву позивача та клопотання представника відповідача, суд приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, а клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу встановлюється шестимісячний строк. Вказаний строк повинен обраховуватись з дати, коли особа дізналась про порушення свого права чи повинна була дізнатись про це.

Питання про поновлення строку звернення до суду позивачу при відкритті провадження судом не вирішувалось.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ч.1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У п.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №9-зп від 25.12.1997) зазначено: Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск строку, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Слід зазначити, що правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

При цьому ЄСПЛ у справах Салов проти України, п.93, Сутяжник проти Росії, п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа Безруков проти Росії, п. 34).

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду.

Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа Салов проти України), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа Сутяжник проти Росії, п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

В свою чергу на час відкриття провадження по справі мало місце фактичне порушення строку звернення до суду з боку позивача, у зв`язку з чим разом із позовом було подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Приписами Концепції вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів, визначено, що Правила судової процедури мають слугувати ухваленню правосудного рішення у справі та забезпечувати рівні гарантії учасникам процесу щодо судового захисту їхніх прав.

Судочинство як найдієвіший інститут забезпечення верховенства права має ґрунтуватись, зокрема, на таких загальних принципах: законність, що вимагає від суду здійснювати судочинство, керуючись Конституцією та законами, з урахуванням їх цілей та надаючи при цьому найсправедливіше тлумачення для кожного випадку; рівність учасників процесу, яка означає рівні можливості у судовому процесі, що відповідає процесуальному статусу учасника процесу; диспозитивність, відповідно до якої сторони можуть вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та інші.

Частиною другої статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Пунктом 3 ч.3 ст.44 КАС України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із зазначеним позовом та виконано встановлений обов`язок, а саме подано клопотання про поновлення строку звернення до суду із обґрунтуванням поважності причин.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно вказати, що поновлення процесуальних строків на оскарження рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З урахуванням вказаного слід зазначити, що у суду є "свобода розсуду" або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги.

Визначаючись щодо заявленого клопотання, суд також врахував практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 р. вказав про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що: "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Наведені вище норми процесуального закону щодо встановлення строків звернення до суду для захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу встановлені державою для осіб, які ведуть нормальний спосіб життя для мають можливість наряду з іншими членами суспільства мати права та нести соціальні обов`язки.

Суд враховує й ту обставину, що діючий КПК України та процедура розгляду скарг, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, не дозволяли позивачу ефективно оскаржити дії слідчого, які є предметом розгляду цієї справи.

Натомість, практика Європейського суду з прав людини звертає увагу на необхідність встановлення обставин щодо дотримання прав заявника на доступний та оперативний захист при відмові у розгляді його заяви та роз`ясненні останньому права на звернення в порядку кримінального судочинства. Так, зокрема, у рішенні Європейського суду у справі Кузьменко проти України (заява № 49526/07) 2018 року Європейський суд дійшов висновку про порушення самої суті права на доступ заявника до суду і констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на відмови національних судів розглядати позов заявника (в порядку адміністративного судочинства) і подальше відсилання його до процедури, яка не була доступною та не забезпечувала швидкий та безпосередній розгляд позову заявника (в порядку кримінального судочинства).

Лише 23.01.2019 року Велика Палата Верховного Суду, на реалізацію вказаного рішення ЄСПЛ, прийняла постанову по справі №802/1135/17-а, якою визначила юрисдикцію розгляду аналогічних спорів судами адміністративної юрисдикції.

Позивач звернувся до суду вперше 06.08.2019 року, тобто в шестимісячний строк з дати офіційного оприлюднення постанови Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що вказані обставини є поважними, а тому суд, відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, вважає за необхідне поновити йому строк звернення до суду, для реалізації ним його права звернення до суду у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року.

З тим саме підстав суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладені в його клопотання від 04.08.2020 року за (вхід.№ЕП/11872/20).

Окрім того, суд зазначає, що ухвалою суду про відкриття провадження по справі №420/1106/20 позивачу був поновлений судом строк звернення до суду за аналогічними позовними вимогами, які потім були об`єднані в одне провадження ухвалою суду від 15.07.2020 року.

Таким чином, враховуючи необхідність забезпечення єдиного підходу суду до оцінки схожих доводів учасників судочинства, суд також повинен поновити строк звернення до суду позивачу за його первинними позовними вимогами в рамках справи №420/4652/19.

Керуючись ст.ст.122,204,240 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача від 08.05.2020 року - задовольнити.

Поновити позивачу строк звернення до суду.

Клопотання представника відповідача від 04.08.2020 року за (вхід.№ ЕП/11872/20) про залишення позовної заяви без розгляду по справі №420/4652/19 - залишити без задоволення.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний суддею 07.08.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку окремо від остаточного судового рішення по справі не підлягає, заперечення проти неї можуть бути приєднані до апеляційної скарги на остаточне рішення по справі.

Суддя К.С.Єфіменко