Справа № 520/7769/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 серпня 2020 р. № 520/7769/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (вул. Біблика, буд. 6, м. Харків,61007, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення УПСЗНА Індустріального району ХМР у частині призначення розміру (197,07 грн. щомісяця) державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020;

- встановити розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ( ОСОБА_1 ) з 21.02.2019 по 30.09.2020 як для непрацездатних осіб;

- стягнути з Відповідача на рахунок ОСОБА_1 відшкодовану суму за нанесену моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що УПСЗНА Індустріального району ХМР своїм рішенням протиправно та незаконно зменшило розмір соціальної допомоги до 197,07 грн на місяць. З огляду на вкрай тяжке матеріальне та фінансове становище, незначний дохід від підприємницької діяльності у розмірі 525,00 грн. за останні півроку до моменту звернення щодо призначення соціальної допомоги, відсутності пенсії та інших доходів, наявність величезних боргових зобов`язань перед банківськими установами та фізичними особами більше 300000 грн, грошей не вистачає навіть на мінімальне харчування та лікування, зменшення розміру допомоги малозабезпеченим сім`ям ставить позивача за межу виживання.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.06.2020 року ОСОБА_1 через канцелярію суду було подано клопотання про уточнення та доповнення позову. Ухвалою суду від 17.07.2020 відмовлено в прийнятті до розгляду вказаного клопотання з підстав відсутності у позивача відповідно до норм КАС України права на зміну одночасно і підстав, і предмету позову.

Представник відповідача, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спеціалісти управління діяли в межах вимог чинного законодавства, та оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують набуття ним права на пенсію за віком або державну соціальну допомогу особам, які не набули права на пенсію, розрахунок розміру державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям для ОСОБА_1 проводиться як для працездатної особи.

Згідно з ч.2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 3 ст. 263 КАС України передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже, подана позивачем відповідь на відзив та заперечення відповідача не приймаються судом до уваги.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, пенсію не отримує, у шлюбі не перебуває, дітей не має, статусу безробітного не має, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є приватним підприємцем з 06.06.2008, в процесі припинення не перебуває.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (далі - УПСЗНА Індустріального району ХМР) з 01.07.2010 як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідно до Закону Україні «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (далі - Закон).

28.04.2020 позивачем з метою призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок), було направлено Заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг до органу праці та соціального захисту населення Індустріального району м.Харкова (УПСЗНА Індустріального району ХМР) (а.с. 10-12) та Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. (а.с. 18-19).

19.05.2020 позивача повідомлено про призначення допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020 у розмірі 197,07 грн. щомісяця.

Позивач не погоджується із вказаним розміром допомоги, вважає, що відповідач незаконно зменшив розмір соціальної допомоги до 197,07 грн. на місяць, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних приписів діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї.

Рівень забезпечення прожиткового мінімуму встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України i затверджується одночасно з прийняттям закону про Державний бюджет України на відповідний piк.

Отже, законом визначений максимальний рівень державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, який в будь-якому разі не може перевищувати 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Крім того, для розрахунку вказаної допомоги законом передбачено встановлення рівня забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний piк, який встановлюється виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України.

Тому посилання позивача у позовній заяві на норму ст.46 Конституції України щодо неможливості призначення допомоги в розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум, не є обґрунтованим, оскільки державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям не є основним джерелом існування отримувачів допомоги, а її розмір за законом є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму на сім`ю.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 piк» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, а для основних соціальних i демографічних груп населення:

працездатних ociб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 piк» у 2020 році рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для основних соціальних i демографічних груп населення становить: для працездатних осіб - 25 відсотків, для осіб, які втратили працездатність, та інвалідів - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач при призначенні допомоги протиправно не застосував до нього рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги для осіб, що втратили працездатність - 100 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Позивач зазначає, що станом на день звернення до відповідача набув пенсійного віку, проте не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Відповідно до абз. 17 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058-IV) непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 26 визначає вік, з якого особа набуває права на отримання пенсії, який залежить від наявного страхового стажу.

Відтак, пенсійний вік, визначений у ч. 1-3 застосовується до осіб, в тому числі для віднесення їх до категорії працездатних або непрацездатних осіб (за відсутності інших ознак, які визначають особу як непрацездатну) в залежності від наявного страхового стажу.

Позивач досяг 60-річного віку, та в той же час не заперечує факту відсутності у нього страхового стажу, який вимагається ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для набуття права на пенсію.

Відтак, пенсійний вік, встановлений ч. 1 ст. 26 Закону 1058-IV (60 років), до позивача не може бути застосований для визначення набуття ним статусу непрацездатної особи.

З огляду на зазначене, до позивача застосовуються положення ч. 2-3 ст. 26 Закону 1058-IV, відповідно до яких особи, що не мають відповідного страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26, набувають права на пенсію відповідно в 63 та 65 років.

Оскільки позивач не має страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 Закону 1058-IV, та не досяг пенсійного віку визначеного ч. 2-3 ст. 26 Закону 1058-IV (станом на дату звернення позивач досяг 61-річного віку), позивач не є непрацездатним в розумінні Закону 1058-IV, з огляду на що, відповідачем правомірно застосовано рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги для працездатних осіб в розмірі 25%.

Виходячи з того, що відповідачем при розгляді заяви позивача та судом при розгляді справи не встановлено підстав віднесення позивача до осіб, які втратили працездатність або інвалідів, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відніс ОСОБА_1 до працездатних осіб.

Отже, позовні вимоги в частині встановлення розміру державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ( ОСОБА_1 ) з 21.02.2019 по 30.09.2020 як для непрацездатних осіб є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З врахуванням викладених висновків, станом на 01.04.2020 (місяць звернення позивача за допомогою) рівень забезпечення прожиткового мінімуму для призначення допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» сім`ї ОСОБА_1 становив 525,50 грн. (2102,0 грн. х 25%).

З огляду на наведені вище приписи Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у 2020 році не може бути більшим 75 відсотків розрахованого рівня забезпечення прожиткового мінімуму для ciм`ї.

Стосовно посилань позивача на той факт, що ним у заяві було заявлено клопотання про розгляд його заяви комісією та непроведення обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» призначення і виплата державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем проживання уповноваженого представника сім`ї.

Порядок призначення, умови виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно із цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 визначено суб`єктів, що мають право призначати державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

Так, відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.

У сільській місцевості заяви про призначення державної соціальної допомоги, до яких додаються необхідні документи (далі - заяви з необхідними документами), приймаються уповноваженими особами, визначеними виконавчими комітетами селищних, сільських рад, та передаються органам соціального захисту населення.

У територіальній громаді, в якій утворено виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, заяви з необхідними документами приймаються уповноваженими посадовими особами виконавчого органу сільської, селищної, міської ради територіальної громади (далі - посадова особа територіальної громади) та передаються відповідному органу соціального захисту населення.

Заяви з необхідними документами, подані через центр надання адміністративних послуг, передаються відповідному органу соціального захисту населення.

Відтак, Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250, обов`язок розглядати питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та приймати відповідні рішення покладений на відповідача.

Суд зазначає, що у формі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг зазначено фразу «У випадку, якщо прийняття рішення щодо моєї заяви потребує окремого рішення місцевих органів виконавчої влади/місцевого самоврядування або утвореної ними комісії, прошу розглянути/не розглянути мою заяву відповідними місцевими органами виконавчої влади/місцевого самоврядування або утвореною ними комісією».

Підкреслюючи відповідне твердження у вказаній фразі, заявник фактично здійснює волевиявлення щодо розгляду у разі наявності відповідних підстав його заяви відповідними органами або утвореною ними комісією.

В той же час, підстави для розгляду та винесення окремого рішення вказаними органами або комісією таких заяв мають бути встановлені нормами законодавства, на підставі яких така необхідність визначається суб`єктом, зазначеним в п. 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги.

Відповідно до п. 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги, соціальна допомога не призначається у разі, коли, зокрема:

- працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

- під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім`ї з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, не зазначені у декларації про доходи та майно (здача у найм або оренду житлового приміщення (будинку) або його частини; один чи кілька членів сім`ї працюють без оформлення трудових відносин у встановленому порядку; можливість отримання доходу від утримання худоби, птиці, інших тварин; дохід від народних промислів, використання наявної сільськогосподарської техніки, вантажної машини, мікроавтобуса тощо);

- особи, які входять до складу малозабезпеченої сім`ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї;

- у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

За наявності обставин, передбачених в абзацах другому-шостому цього пункту, державна соціальна допомога може бути призначена органом соціального захисту населення на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій у разі, коли:

- у складі сім`ї є особа з інвалідністю;

- у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років);

- неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

Отже, п. 10 передбачає як виняток можливість розгляду питання про призначення соціальної допомоги у випадках, коли така допомога призначенню не підлягає, за наявності певних умов, визначених в абзаці 2-6. При цьому призначенню допомоги у вказаних випадках передує окреме рішення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій, які приймаються у разі наявності окремих умов, а саме: у складі сім`ї є особа з інвалідністю, у малозабезпеченій багатодітній сім`ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років; неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов`язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім`ї.

При цьому рішення про призначення або відмову в призначенні соціальної допомоги в будь-якому випадку виноситься органом соціального захисту, а в разі прийняття відповідними органами окремого рішення - на підставі такого рішення.

Як було встановлено судом позивач є працездатною особою, яка відповідно до норм чинного законодавства зареєстрована як Фізична особа-підприємець, тобто забезпечує себе працею самостійно, а відтак не вважається непрацюючою.

Відтак, позивач не є особою якій соціальна допомога не призначається відповідно до п. 10 Порядку.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується сторонами відповідач не відмовляв позивачу у призначенні соціальної допомоги на підставі п. 10 Порядку, соціальна допомога позивачу призначена, з огляду на що підстави для застосування положень до позивача про призначення соціальної допомоги на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій відсутні, як і відсутні підстави для прийняття відповідними органами, комісіями окремих рішень відносно позивача.

Відтак, посилання позивача на протиправність розгляду питання про призначення соціальної допомоги не у складі комісії є необґрунтованим та не враховується судом.

Відповідно до приписів п. 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача за призначенням допомоги та прийняття відповідачем рішення за його заявою):

«Призначена соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім`єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

У разі повторного подання інформації про відсутність доходів у працездатних осіб, які включені до складу сім`ї (крім осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного в медичному висновку лікувально-консультаційної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за дітьми, хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні (орфанні) захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, за дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років та особами, які досягли 80-річного віку; осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та, за інформацією центрів зайнятості, не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; дітей, які не мають власних сімей, осіб, які входять до складу сім`ї, та навчаються за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти до досягнення 23-річного віку), а також якщо середньомісячний розмір доходів працездатних осіб, які включені до складу сім`ї, залишається меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати, розмір соціальної допомоги поступово зменшується при кожному наступному зверненні за її призначенням відповідно на 20, 20 і 10 відсотків.

Кожним наступним зверненням вважається повторне подання уповноваженим представником сім`ї заяви і декларації про доходи та майно у строк, який не перевищує шести календарних місяців після припинення виплати раніше призначеної допомоги.

Соціальна допомога може призначатися без зменшення її розміру на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій. Рішення про призначення соціальної допомоги в таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.»

Отже, умовами зменшення розміру допомоги є:

- невикористання сім`єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування;

- якщо середньомісячний розмір доходів працездатних осіб, які включені до складу сім`ї, залишається меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати.

Щодо доводів сторін стосовно пошуку роботи та додаткових джерел доходів позивачем, суд встановив наступне.

Позивач надав до суду докази звернень до відповідача та Харківського міського центру зайнятості 18.05.2020 року щодо його працевлаштування.

З вказаного приводу відповідач листом за підписом заступника начальника управління Мельникової М.М. надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що позивачу призначено з 01.04.2020 по 30.09.2020 року допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 197,07 грн. Відповідно до Положення про управління, затвердженого 1 сесією Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 № 07/15, питання щодо сприяння у пошуку роботи та виплати допомоги по безробіттю не входять до компетенції управління.

Крім того, листом від 01.06.2020 № Ш-11-97/0/154-20.03.02.02-839/0/157-20 відповідач повідомив позивачу, що за результатами розгляду заяви позивача від 19.05.2020, реєстраційний індекс № Ш-11-97/0/154-20 щодо допомоги у пошуку роботи (нічний сторож), відповідач не наділений відповідно до норм чинного законодавства повноваженнями щодо пошуку роботи та сприяння у працевлаштуванні. Також позивач повідомив, що на 2020 рік штатним розписом Адміністрації району не передбачено посади нічного сторожу.

Харківський обласний центр зайнятості за результатами розгляду заяви позивача № ШП-10676102, яка надійшла до ХОЦЗ 20.05.2020 листом від 01.06.2020 № 185/Ш/197/17/2020, відповів позивачу, що згідно статті 43 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до статті 4 Розділу 1 Закону, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, належать до зайнятого населення. Оскільки, станом на 01.06.2020 позивач не перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності, позивач належить до зайнятого населення та не має права на отримання статусу безробітного.

Отже, позивачем не доведено вчинення ним належних дій щодо пошуку роботи або інших додаткових джерел доходу.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.04.2020 та декларації про доходи та майновий стан ociб, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» відповідачем було прийнято рішення від 04.03.2020 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 з 01.04.2020 по 30.09.2020 у pозмірі 197,07 грн. щомісяця.(а.с.37)

Відповідачем здійснено розрахунок рівня забезпечення прожиткового мінімуму сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з однієї працездатної особи наступним чином.

Згідно Розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї для призначення державної соціальної допомоги від 01.04.2020 сукупний дохід ciм`ї ОСОБА_1 за 6 місяців, що передують місяцю звернення (з 01.10.2019 по 31.03.2020), становить 525,00 грн. Середньомісячний дохід сім`ї складає 87,50 грн.

Прожитковий мінімум для ciм`ї складає 2102 грн.

Розрахунок державної соціальної допомоги: 525,50 грн. (рівень забезпечення прожиткового мінімуму) - 87,50 грн. = 438,00 грн. Обмеження розміру допомоги 394,13 грн. (525,50 грн. х 75%).

З аналізу даного розрахунку суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовані відсоткові ставки рівня забезпечення прожиткового мінімуму (25 відсотків для працездатних осіб та загальне 75-відсоткове обмеження розміру державної соціальної допомоги, встановлене статтею 5 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»).

Остаточний розмір зазначеної допомоги обрахований відповідачем наступним чином.

Оскільки середньомісячний розмір доходів ОСОБА_1 залишився меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати, розмір допомоги поступово зменшено та з 01.04.2020 складає 197,07 грн. (394,13 грн.х 50%).

Судом з матеріалів справи встановлено, що в деклараціях, поданих позивачем відповідачу за періоди, що передують 01.10.2019, позивачем зазначено середньомісячний розмір доходів ОСОБА_1 , що є меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати.

З аналізу положень п. 17 Порядку вбачається, що для можливості застосування зменшення розміру соціальної допомоги необхідна наявність факту повторності подання декларації про розмір доходів, які є меншими за мінімальну заробітну плату.

Матеріалами справи підтверджується подання відповідачем декларацій, в яких розмір доходів залишається меншим, ніж розмір мінімальної заробітної плати.

Факти призначення попередніх виплат, в тому числі їх поступове зменшення сторонами не заперечуються, рішення про такі призначення протиправними в порядку, встановленому законом, не визнавались, отже, відповідач правомірно враховував розмір доходів позивача, який був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, при прийнятті рішення.

Однак, пунктом 17 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, в редакції, яка діяла на момент призначення допомоги позивачу, була передбачена можливість та умови призначення соціальної допомоги без зменшення її розміру, а саме прийняття такого рішення було можливим на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Судом встановлено, що відповідачем не було проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї позивача. Підстав нездійснення обстеження відповідач у відзиві на позов не зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідачем при прийнятті спірного рішення про призначення допомоги в частині зменшення її розміру на 50% не з`ясовано у визначений законодавством спосіб наявності або відсутності умов незастосування до позивача вказаного зменшення, що має встановлюватися за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, якого відповідач не здійснив. Тобто, відповідач при призначенні допомоги не використав всі наявні у нього повноваження для визначення обґрунтованості застосування до позивача зменшення розміру призначеної допомоги на 50%.

Таким чином, доводи позивача щодо протиправності такого зменшення без проведення обстеження матеріально-побутових умов його сім`ї та без врахування результатів такого обстеження є слушними.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення УПСЗНА Індустріального району ХМР у частині призначення розміру (197,07 грн. щомісяця) державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020 підлягають задоволенню.

Враховуючи висновки суду щодо сутності допущеного відповідачем порушення при розгляді заяви позивача, суд для повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача визначити розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020 для сімї ОСОБА_1 за результатами обстеження матеріально-побутових умов його сім`ї.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 200000 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

В ході розгляду справи судом встановлено, що загальний порядок розрахунку призначеної допомоги відповідачем проведено вірно, рішення про призначення допомоги прийняте уповноваженим органом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (вул. Біблика, буд. 6, м. Харків, 61007, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення УПСЗНА Індустріального району ХМР у частині призначеного розміру (197,07 грн. щомісяця) державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (вул. Біблика, буд. 6, м. Харків, 61007, ) визначити розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.04.2020 по 30.09.2020 для сім`ї ОСОБА_1 за результатами обстеження матеріально-побутових умов його сім`ї.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2020 року.

Суддя Білова О.В.