Справа № 520/6721/2020
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 серпня 2020 р. № 520/6721/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шляхової О.М.

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (м-н. Захисників України, 7/8, 7 пов.,м.Харків,61000, ), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. у виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення штрафу в розмірі 73 885,70 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 771,14 грн.

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, відтак підлягають скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі.

Зобов`язано відповідача надати усі наявні у нього докази з приводу обставин, викладених у адміністративному позові, а у разі невизнання адміністративного позову - подати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази, роз`яснивши, при цьому, про необхідність дотримання вимог ст. 162 КАС України.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу та отримана останнім.

Відзив на позов, у встановлений судом термін, відповідач не надав. Заява про визнання позову до суду не надходила.

Третя особа правом надання пояснень не скористалась.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом встановлено, що 19.02.2013 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №39799278 з виконання виконавчого листа №2-6100/09 виданого 03.12.2009 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2009 та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барановою В.В. повернуто виконавчий лист №2-6100/09 стягувачу.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барановою В.В. скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.05.2017.

Таким чином, на даний час виконавче провадження №39799278 стосовно ОСОБА_1 перебуває на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

В рамках вказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою В.В. прийняті постанови:

про стягнення штрафу від 18.05.2020, відповідно до якої на ОСОБА_1 як боржника було накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме 73 885,70 грн.;

про стягнення виконавчого збору від 18.05.2020, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_1 як боржника виконавчий збір у розмірі 14 771,14 грн.

Не погоджуючись з прийнятими постановами позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки і права державних виконавців.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою від 18.05.2020 на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме 73 885,70 грн.

Вказана постанова прийнята відповідачем у зв`язку з тим, що у боржника відповідно до розрахунку заборгованості від 15.05.2020 наявний борг, який станом на 15.05.2020 становить 147771,40 грн.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, до 22.01.2013 р. виконавчий лист №2-6100/09 перебував на примусовому виконанні в Орджонікідзевському ВДВС Харківського міського управління юстиції, в органі примусового виконання за місцем роботи позивача (ПрАТ «Харверст»), де із заробітної плати здійснювалось відрахування по сплаті вказаних аліментів на користь третьої особи - ОСОБА_2 .

Позивачем на користь третьої особи 18.05.2020 сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 138 693,47 грн., що підтверджується копією квитанції від 18.05.2020 Після чого, вказана квитанція цього ж дня була надіслана на електронну адресу відповідача з проханням здійснити перерахунок.

Та 19.05.2020 від відповідача на електронну адресу позивача отримано копії постанови про накладення штрафу, постанови про стягнення виконавчого збору, а також розрахунок заборгованості по аліментам.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 18.05.2020 у позивача була відсутня заборгованість по аліментам у розмірі 147 771,40 грн., тобто в тому розмірі, що передбачена ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів на дату винесення оскаржуваної постанови не перевищував суму відповідних платежів за три роки).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. З Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону.

Відповідно до частини 3 вказаної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання".

Відповідно до Закону №2475- VIII частина 4 ст.11 Закону №1404- VIII викладена в такій редакції - "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Крім іншого, Законом №2475- VIII стаття 71 Закону №1404- VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим, цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Разом з тим, слід зазначити, що до 28.08.2018 року стаття 71 Закону України "Про виконавче провадження" за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475- VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону в редакції до 28.08.2018 року) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно- правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1- рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, головним державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 73 885,71 грн. від 18.05.2020 року у виконавчому провадженні №39799278.

В свою чергу, заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2009 року та становила відповідну суму 147 771,40 грн., згідно розрахунку заборгованості, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена частиною 14 статті 71 Закону, введена лише з 28 серпня 2018 року, у зв`язку з цим позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Більше того, на момент винесення вказаної постанови про стягнення штрафу у позивача була відсутня заборгованість у розмірі 147 771,40 грн

Таким чином, вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно п. 49 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.1979 у справі "Санді Тайме" проти Сполученого Королівства, право має бути в адекватній мірі доступним: особи повинні мати відповідну обставинам можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку. Норма не може вважатися "законом", доки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку: особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння".

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками в ухвалах Верховного Суду у справі №620/655/19 та від 01 серпня 2019 року у справі №440/1253/19 про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що заборгованість позивача сплати аліментів утворилась з 2007 року, а відповідальність у формі штрафи за таку несплату, яка передбачена ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" введеш лише з 28 серпня 2018 року, відтак з урахуванням ст. 58 Конституції Укроїш на позивача не може бути накладено штраф з розрахунку всієї сими заборгованості.

Також правова позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду у № 857/10483/19 від 21 листопада 2019 року.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості, що складає 73 885,70 грн., у зв`язку з чим, постанова про стягнення штрафу від 18.05.2020 в рамках виконавчого провадження №39799278 підлягає скасуванню в судовому порядку.

Крім того, доказів повідомлення позивача про існування виконавчого провадження №39799278, державним виконавцем не надано.

Згідно позиції Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №816/463/15-а до початку примусового виконання рішення державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення.

Слід вказати, що судом витребувані у відповідача докази з приводу обставин, що викладені у адміністративному позові, проте останнім ухвалу суду не виконано, доказів не надано.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відносно частини позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, судом встановлено наступне.

Так, в рамках виконавчого провадження державним виконавцем була винесена постанова від 18.05.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 14771,14 грн.

Вказана постанова винесена у зв`язку з наявною у позивача суми заборгованості по аліментам у розмірі 147771,40 грн. та на підставі ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 № 2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4 статті 27 Закону №1404- VIII, викладена а новій редакції, відповідно до якої за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому, державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку викопує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з наведеного вбачається, що до внесення змін Законом № 2475- VIII, тобто до 28.08.2018, статтею 27 Закону № 1404- VIII, було передбачено, що за стягнення періодичних платежів (аліментів) виконавчий збір не стягувався.

Тобто, ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII, застосовується у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки стягнення виконавчого збору виходячи із заборгованості по аліментах, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.

Як вже встановлено судом, позивачем на користь третьої особи сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 138 693,47 грн., що підтверджується копією квитанції від 18.05.2020.

З урахуванням сплати аліментів на момент винесення оскаржуваної постанови сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищував суму відповідних платежів за дванадцять місяців.

Таким чином, враховуючи, що до 28.08.2018 за стягнення періодичних платежів (аліментів) виконавчий збір не стягувався, а на момент винесення оскаржуваної постанови були відсутні умови та підстави її винесення, то постанова про стягнення виконавчого збору від 18.05.2020 на суму 14771,14 грн. прийнята безпідставно та незаконно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (м-н Захисників України, 7/8, 7 пов.,м.Харків,61000, ), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. у виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення штрафу в розмірі 73 885,70 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової В.В. виконавчому провадженні №39799278 від 18.05.2020 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 771,14 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (м-н Захисників України, 7/8, 7 пов., м. Харків, 61000, ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 07 серпня 2020 року.

Суддя О.М. Шляхова