Справа № 826/11151/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «СЕТАМ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт Катерини Валеріївни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. щодо невжиття усіх необхідних заходів в рамках виконавчого провадження № 56664873 щодо непроведення перевірки права власності або користування неповнолітніх (малолітніх) осіб квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. щодо невжиття усіх необхідних заходів в рамках виконавчого провадження № 56664873, а саме незвернення до органу опіки та піклування за отриманням дозволу для вчинення примусової реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. здійснювати примусову реалізацію квартири за адресою АДРЕСА_1 без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019 позов задоволено частково: визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках виконавчого провадження №56664873 за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням державне підприємство «СЕТАМ» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2018 приватному виконавцяю Шмідт К.В. публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» подано заяву про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого документа № 24924, виданого 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 2 025 903, 14 грн.

За результатами розгляду заяви публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відповідачем 23.06.2018 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56664873.

Також, 23.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. прийнято постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на нерухоме майно позивача, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2 229 093,45 грн.

Крім того, 23.06.2018 відповідачем на підставі постанови про арешт майна боржника накладено арешт на все майно, що належить позивачу як боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2 229 093, 45 грн., а на підставі постанови про арешт коштів боржника від 23.06.2018 накладено арешт на кошти позивача.

Наявними матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що 25.06.2018 відповідач направила до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації вимогу щодо надання інформації про осіб (в т.ч. дітей), зареєстрованих чи проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 .

25.06.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. здійснено опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 .

В ході вчинення виконавчих дій відповідачем призначено на підставі постанови від 25.06.2018 суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Після отримання висновку про вартість майна боржника від 25.06.2018 відповідачем сформовано на адресу ДП «СЕТАМ» заявку № 1219 від 26.06.2018 на реалізацію арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 .

Листом від 05.07.2018 № 6159/18-18-19 державне підприємство «СЕТАМ» повідомило, зокрема, відповідача про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів 27.07.2018 з початковою ціною продажу майна 2 652 563,00 грн.

При цьому, протоколом № 347847 проведення електронних торгів підтверджується, що торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб листом від 04.07.2018 № 3453 повідомив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_2 та надав витяг з реєстру територіальної громади міста Києва від 03.07.2018 № 31516043, згідно якого станом на 03.07.2018 в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (1981 р.н.); ОСОБА_2 (1981 р.н.) та ОСОБА_3 (2012 р.н.).

У зв`язку з наведеним, відповідач 16.07.2018 направила відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації заяву про надання дозволу на реалізацію арештованого нерухомого майна.

Незгода позивача з діями відповідача щодо передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 на реалізацію, зумовила його звернення до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, мотивував своє рішення тим, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках виконавчого провадження № 56664873 за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправними, оскільки це є порушенням прав дитини, які охороняє і захищає держава, у зв`язку із чим дані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках виконавчого провадження №56664873 за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин 1-2, 5-8 статті 48 Закону № 1403-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 50 Закону №1403-VIII встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Згідно статті 56 Закону № 1403-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вже було зазначено вище, постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 23.06.2018 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та кошти позивача.

Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. від 23.06.2018 накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих ОСОБА_1 рахунках у банках. У зв`язку з викладеним 23.06.2018 відповідачем скеровано запити у банки про надання інформації щодо відкритих ОСОБА_1 рахунків та руху коштів на таких рахунках.

З матеріалів справи вбачається, що банківськими установами надано відповідачу інформацію про відсутність коштів на рахунках ОСОБА_1 . Крім того, матеріалами виконавчого провадження підтверджується відсутність зареєстрованих за позивачем на праві власності земельних ділянок

У зв`язку з наведеним, відповідачем 25.06.2018 описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

З системного аналізу викладеного вбачається, що відповідачем накладено арешт на кошти боржника, вжито заходів щодо виявлення належних позивачу земельних ділянок та лише в третю чергу накладено арешт на квартиру, тобто відповідач при накладенні арешту на кошти та майно боржника діяв відповідно до норм статей 48, 50, 56 Закону № 1403-VIII.

Статтею 57 Закону № 1403-VIII визначено, що у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Як вказано вище, постановою відповідача від 25.06.2018 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єктів господарювання для участі у виконавчому провадження, а саме для проведення експертної грошової оцінки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

26.06.2018 товариством з обмеженою відповідальністю «Меркурій Партнерс» складений звіт про оцінку майна.

Листом від 26.06.2018 №1215 відповідачем повідомлено ОСОБА_1 та публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про оцінку майна.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, звіт про оцінку майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 учасниками виконавчого провадження не оскаржувався.

З огляду на викладене, відповідачем дотримано вимог статті 57 Закону № 1403-VIII.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пунктами 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Вказані положення стосуються розгляду звернень на вчинення саме правочинів щодо нерухомого майна дитини, тобто, за результатом добровільних звернень осіб, які мають намір розпорядитися належним дитині майном або майном, на яке у дитини є право користування, і не стосуються примусового відчуження майна, оскільки в таких випадках мова йде не про намір зацікавлених осіб розпорядитися майном, а про задоволення прав третіх осіб на нього.

При цьому, зі змісту статей 39, 52, 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що примусова реалізація майна за виконавчим написом нотаріуса з торгів не є правочином, а є наслідком невиконання умов іпотечного договору. Крім того, позивач як боржник не був позбавлений права на оскарження виконавчого напису в судовому порядку, однак доказів такого оскарження матеріали справи не містять.

В той же час, наявними матеріалами справи підтверджується, що відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб листом від 04.07.2018 №3453 повідомив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_2 та надав витяг з реєстру територіальної громади міста Києва від 03.07.2018 № 31516043, згідно якого станом на 03.07.2018 в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (1981 р.н.); ОСОБА_2 (1981 р.н.) та ОСОБА_3 (2012 р.н.).

Відповідно до наявних в матеріалах виконавчого провадження довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 23.11.2012, а ОСОБА_4 - з 28.02.2017, тобто після укладення договору іпотеки.

Водночас, наявні матеріали справи, зокрема, копії свідоцтв про народження свідчать, що станом на момент укладення іпотечного договору у позивача були відсутні діти, а відтак надання уповноваженим органом згоди на укладення такого договору не потребувалось.

При цьому, за змістом пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Факт необхідності отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна підтверджується і самим відповідачем, яка 16.07.2018 звернулася до відділу опіки і піклування Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві адміністрації із заявою про надання дозволу на реалізацію арештованого нерухомого майна.

Разом з тим, відповідачем заявка на реалізацію майна подана ще до моменту звернення до уповноваженого органу щодо отримання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна.

Наведене свідчить, що реалізація арештованого майна державним виконавцем здійснювалась без дозволу органу опіки та піклування, що є порушенням прав дитини, оскільки держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при здійсненні дій щодо нерухомого майна, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що дозвіл органу опіки та піклування є обов`язковим лише при укладенні договору іпотеки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки правові акти, які його передбачають, не містять виключень з загального правила до випадків примусової реалізації житла дітей.

При цьому, посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 678/301/12 колегія суддів вважає помилковими та не беруться до уваги, оскільки правова позиція Верховного Суду у вказаній апелянтом справі стосується інших вимог (визнання торгів недійсними) та інших конкретних обставин спору. Більше того, застосування цієї позиції без врахування конкретних фактів, в тому числі до випадків, коли дитина народилась після укладення договору іпотеки, призведе до того, що права цих дітей взагалі залишаться без захисту.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни щодо передачі на реалізацію нерухомого майна в рамках виконавчого провадження № 56664873 за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на примусову реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 та задоволення позову в цій частині.

Стосовно інших аргументів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «СЕТАМ» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.