Справа № 580/2046/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року справа № 580/2046/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
12 червня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) із позовною заявою до Міністерства оборони України (03167, м. Київ, прос. Повітрофлотський, 6, , в якій просить:

1) визнати протиправним відмову відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби;

2) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та Черкаський обласний військовий комісаріат виплатити позивачу одноразової грошової допомоги, в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що в періоди з 19.06.1987р. до 11.04.1989 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, приймав участь в бойових діях на території республіки Афганфстан. 28.09.2006 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії ЧК № 098527 від 28.09.2006 та витягом з протоколу засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку №505 від 06.07.2006 та постановою військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до протоколу № 559 від 13.07.2006, якими визнано що захворювання рядового запасу ОСОБА_1 , 1969 року народження пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. 28.01.2020 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (інтернаціонального обов`язку). Листом від 18.03.2020 № 6/8/5/549 Черкаський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 , що комісією з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги (протокол № 31 від 28.02.2020). Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

30.06.2020 до суду від відповідача та 06.07.2020 від третьої особи (в поальшому відповідача 2) надійшли відзиви на позовну заяву, в яких представники заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що інвалідність позивачу встановлено в понад 3-х місячний термін, після звільнення з військової служби, а тому підстави для отримання одноразової грошової допомоги за п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відсутні.

13.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 в період з 19.06.1987 по 11.04.1989 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР, приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан..

28.09.2006 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії ЧК № 098527 від 28.09.2006 (копія довідки відсутня у Позивача, оскільки вилучається при проведенні повторного огляду МСЕК) та витягом з протоколу засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку №505 від 06.07.2006 та постановою військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до протоколу № 559 від 13.07.2006, якими визнано що захворювання рядового запасу ОСОБА_1 , 1969 року народження пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

28.01.2020 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (інтернаціонального обов`язку).До заяви були додані документи, визначені Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, а саме: копія сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідка банку з ревізитами, копія виписки з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності серія ЧЕР № 010315 від 24.09.09, копія витягу з протоколу ЦВЛК та копія військового квитка.

Листом від 18.03.2020 № 6/8/5/549 Черкаський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 , що комісією з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги (протокол № 31 від 28.02.2020 ).

Відповідно до вказаного витягу з протоколу № 31 від 28.02.2020 заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 етапі 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2006 році, а також підпунктом 4 пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008р. № 499, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. На підтвердження свої позиції наведено практику Верховного Суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

До моменту набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року (далі - Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Закону №1774-VІІІ для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

При вирішенні спору по суті, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_2 , позивач проходив дійсну строкову службу з 19.06.1987 по 11.04.1989. Разом з тим, позивачу, первинно встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії 28.09.2006.

Таким чином, позивачу первинно встановлено інвалідність через 17 років.

З урахуванням зазначеного, статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Таким чином не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції викладеної Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18, від 20 травня 2019 року у справі №240/5947/18, № 806/219/18.

Таким чином, оскільки IІI група інвалідності встановлена позивачу, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною відмову відповідача у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби

В контексті спірних правовідносин саме ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17) ч. 6 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону № 2011-XII після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Відтак, оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 17 років після звільнення зі строкової військової служби, то суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-XII.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 14.11.2019р. у справі № 806/219/18, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при виборі застосування норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно ч.5, ст. 139 КАС України, вимог щодо стягнення судових витрат понесених відповідачем заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складене 03.08.2020.

Суддя В.П. Тимошенко