Справа № 420/7505/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р. Категорія: 106020000м.ОдесаСправа № 420/7505/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи Одеський слідчий ізолятор на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Одеський слідчий ізолятор про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної установи Одеський слідчий ізолятор, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Державної установи Одеський слідчий ізолятор щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21); - зобов`язати начальника Державної установи Одеський слідчий ізолятор видати наказ, яким встановити ОСОБА_1 посадовий оклад з урахуванням його підвищення на 15 % за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореній при Державній установі Одеської установи виконання покарань (№21), відповідно до п.3.2 р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. № 222; - зобов`язати Державну установу Одеський слідчий ізолятор нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21) з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017 р. включно, мотивуючи його тим, що начальником Державної установи листом №5/12-14277 безпідставно відмовлено у проведенні розрахунку, з огляду на відсутність наказу про встановлення відповідної доплати. На думку позивача, вона має право на підвищення - 15% до посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореному при Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи Одеський слідчий ізолятор щодо не виплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21). Зобов`язано Державну установу Одеський слідчий ізолятор нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21) у період з 01 квітня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, судом першої інстанції не встановлено, та жодним документом позивача не підтверджено, чи перебувала у секторі у період надання допуску ОСОБА_1 , а відповідно чи має право на отримання підвищення посадового окладу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи Одеський слідчий ізолятор Шевченко В.М. з Інформаційним запитом про надання публічної інформації, у якому, серед іншого, виклала прохання надати довідку у якій зазначити з яких складових (оклад, звання, вислуга, та інше) складається її грошове забезпечення, та суми нарахувань помісячно з 01.04.2016р. до дня звільнення.

За наслідками розгляду вказаного Інформаційного запиту про надання публічної інформації від 10.09.2019р. Державною установою Одеський слідчий ізолятор на ім`я ОСОБА_1 надіслано Лист №5/12-13740 від 16.09.2019р., за підписом виконуючого обов`язки начальника підполковника внутрішньої служби Унгурян В., яким адресата повідомлено, що виплати грошового забезпечення за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017 року ОСОБА_1 здійснювались відповідно до Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. До означеного Листа № 5/12-13740 від 16.09.2019р. також додано Довідки про грошове забезпечення за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року.

19.09.2019р. ОСОБА_1 звернулась до начальника Державної установи Одеський слідчий ізолятор Шевченко В.М. з Інформаційним запитом про надання публічної інформації, у якому просила провести відповідні розрахунки згідно розділу 3 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.04.2009року №222 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державно кримінально-виконавчої служби України, та провести відповідні виплати заборгованості по грошовому забезпеченню за період з 01.04.2016року по день звільнення - 27.12.2017року, оскільки ознайомившись з отриманими від Державної установи Одеський слідчий ізолятор Листом №5/12-13740 від 16.09.2019р., та доданими до нього Довідками про грошове забезпечення за період з 01.04.2016 року по день звільнення - 27.12.2017року, позивач дійшла висновку, що згідно з п.3.2. р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, їй протиправно не виплачувалось підвищення посадового окладу у розмірі 15%.

За результатами розгляду Інформаційного запиту про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 19.09.2019 р. Державною установою Одеський слідчий ізолятор на ім`я заявника надіслано Лист № 5/12-14277 від 25.09.2019 р., яким адресата повідомлено, що виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідно до законодавства України, Наказу ДДУПВП від 07.10.2009 р. № 222 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України", та у межах бюджетних асигнувань, виділених згідно із бюджетним законодавством на відповідний рік. Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади рядового і начальницького складу в установах виконання покарань (п.1.6 Інструкції № 222). Згідно з п.1.7 Інструкції № 222, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказів начальника установи, щодо призначення (звільнення) на штатні посади з установленням конкретного розміру посадового окладу, підвищень, надбавок, доплат тощо. Підвищення посадових окладів регламентує 3 Розділ Інструкції № 222, відповідно до п.3.2 якого підвищення посадових окладів за умови служби встановлюються у відсотках від посадових окладів особам рядового і начальницького складу, які проходять службу у кримінально-виконавчих установах закритого типу максимального рівня безпеки, а також секторах максимального рівня безпеки, утворених у кримінально-виконавчих установах закритого типу і слідчих ізоляторах за рішеннями Департаменту, - 15 відсотків. Відповідно до штатних розписів, які діяли у 2016р. (затверджений наказом Державної пенітенціарної служби України від 30.04.2015 № 252/ОД-15), та у 2017 р. (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2017 р. № 1682) сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі передбачав 1 штатну посаду, а саме начальник сектору - начальник відділення соціально - психологічної служби. Посада медичного працівника (фельдшера) штатним розписом не передбачена. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.07.2017 р. № 2131/5 Про ліквідацію в установах виконання покарань секторів максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі з 01 серпня 2017 року в державній установі Одеська установа виконання покарань (№ 21) ліквідовано сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. Наказами державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21) від 27.04.2016 р. № 309, від 05.07.2016 р. № 544, від 10.10.2016 р. № 832/ОД-16, від 04.01.2017 р. № 15/ОД-17, від 30.03.2017 р. № 203/Од-17, від 20.06.2017 р. № 366/ОД-17 ОСОБА_1 надано право допуску (заходу/виходу) до виконання функціональних обов`язків до сектору максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, а не призначення на посаду та безпосереднє несення служби у секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. Допуск надано для виконання своїх функціональних обов`язків по основній посаді, а саме фельдшера медичної частини державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21). Перебування у секторі у період надання допуску нічим не підтверджено. Підставами для виплати підвищення посадових окладів за умови служби мав би бути наказ про встановлення доплати. Але жодного наказу в 2017 році про встановлення підвищення посадового окладу не було.

Не нарахування та невиплата ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21) у період з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно, слугували підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Державною установою Одеська установа виконання покарань (№ 21) (правонаступник Державна установа Одеський слідчий ізолятор), на виконання положень пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, безпідставно не нараховувалось та не виплачувалось ОСОБА_1 підвищення посадового окладу у розмірі 15% за проходження у період з 01.04.2016 р. по 30.09.2017 р. служби на посаді фельдшера медичної частини Одеської установи виконання покарань (№ 21), в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 з 10.03.1994 року працювала в Державній установі Одеська установа виконання покарань(№21) на посаді фельдшер медичної частини слідчого ізолятору в званні капітан внутрішньої служби.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 - капітана внутрішньої служби, фельдшера медичної частини Державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21) звільнено за п.4 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 27 грудня 2017 р., що підтверджується наявним у матеріалах справи Наказом Державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21) З особового складу № 149/ОС/-17 від 27.12.2017 року.

У період з 01.04.2016 р. по 30.09.2017 р. капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 , фельдшер медичної частини Одеської установи виконання покарань (№ 21), допускалась до виконання функціональних обов`язків в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, про що свідчать Витяги з Наказів Одеської установи виконання покарань (№ 21) Про внесення змін щодо допуску посадових осіб та несення служби на СМРБ ОУВП (№ 21) від 27.04.2016 р. № 309, від 05.07.2016 р. № 544, від 10.10.2016 р. № 832/ОД-16, від 04.01.2017 р. № 15/ОД-17, від 30.03.2017 р. № 203/ОД-17, від 20.06.2017 р. № 366/ОД-17.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки Державної установи Одеський слідчий ізолятор від 05.09.2019 р. № 5/12-195, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проходила службу в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі України з 18 серпня 1995 року (наказ УМВС України в Одеській області № 285 о/с від 18.08.1995 р.) по 27 грудня 2017 року (наказ ДУ ОУВП (№ 21) від 27.12.2017 р. № 149 /ОС-17) на посаді фельдшера медичної частини державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21). Період проходження служби з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2017 року, під час яких на ОСОБА_1 згідно наказів начальника Одеської установи виконання покарань (№ 21) було покладено виконання функціональних обов`язків на посаді фельдшера медичної частини в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі у відповідності Переліку посад, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 року № 669/5 Про затвердження Переліку посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України зараховано в пільгову вислугу років - один місяць служби за півтора.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23 червня 2005 року № 2713-IV (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 23 якого Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, відповідно до п.1.3 якої грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби визначається залежно від посади, спеціального звання, кваліфікації, наукового ступеня, вченого звання, тривалості та умов служби.

Згідно з п.1.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктами 1.7, 1.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 передбачено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється (припиняється) на підставі наказів начальників органів і установ (до чиєї номенклатури належить посада), у тому числі, щодо призначення (звільнення) на штатні посади з установленням конкретного розміру посадового окладу, підвищень, надбавок, доплат тощо.

Посадові оклади, оклади за спеціальними званнями, підвищення посадових окладів, надбавки та доплати особам рядового і начальницького складу виплачуються, серед іншого, з дня підписання наказу про призначення, зарахування, присвоєння, установлення, якщо інша дата не зазначена в наказі.

У разі виникнення в особи рядового чи начальницького складу права на отримання (зміну розмірів) якогось з видів грошового забезпечення зазначені виплати проводяться з урахуванням указаних з дня набуття особою такого права.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 підвищення посадових окладів у кожному разі обчислюються від основного посадового окладу та утворюють нові розміри посадових окладів, на які нараховуються надбавки, доплати тощо. Розміри підвищень посадових окладів, виражені у відсотках, складаються, і посадовий оклад збільшується на отриману суму відсотків.

Підвищення посадових окладів за умови служби встановлюються у відсотках від посадових окладів особам рядового і начальницького складу, які проходять службу у кримінально-виконавчих установах закритого типу максимального рівня безпеки, а також секторах максимального рівня безпеки, утворених у кримінально-виконавчих установах закритого типу і слідчих ізоляторах за рішеннями Департаменту, - 15 відсотків.

У період з 01.04.2016 р. по 30.09.2017 р. капітан внутрішньої служби ОСОБА_1 , фельдшер медичної частини Одеської установи виконання покарань (№ 21), допускалась до виконання функціональних обов`язків в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, про що свідчать відповідні Витяги з Наказів Одеської установи виконання покарань (№ 21) Про внесення змін щодо допуску посадових осіб та несення служби на СМРБ ОУВП (№21) від 27.04.2016 р. № 309, від 05.07.2016 р. № 544, від 10.10.2016 р. № 832/ОД-16, від 04.01.2017 р. № 15/ОД-17, від 30.03.2017 р. № 203/ОД-17, від 20.06.2017 р. № 366/ОД-17.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з урахуванням пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, ОСОБА_1 внаслідок проходження служби у період з 01.04.2016 р. по 30.09.2017 р. на посаді фельдшера медичної частини Одеської установи виконання покарань (№ 21), в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, набула право на підвищення посадового окладу у розмірі 15%.

За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до положення ст.9 Конституції України, та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онерїлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, беручи до уваги викладене, та зважаючи, що Державною установою Одеська установа виконання покарань (№ 21) (правонаступник Державна установа Одеський слідчий ізолятор), на виконання положень пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222, безпідставно не нараховувалось та не виплачувалось ОСОБА_1 підвищення посадового окладу у розмірі 15% за проходження у період з 01.04.2016 р. по 30.09.2017 р. служби на посаді фельдшера медичної частини Одеської установи виконання покарань (№ 21), в секторі максимального рівня безпеки при установі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, суд дійшов висновку щодо правомірності, та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи Одеський слідчий ізолятор щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21).

Оскільки судом першої інстанції встановлено протиправність бездіяльності з боку Державної установи Одеський слідчий ізолятор щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№21), то колегія суддів погоджується, що належним способом захисту порушеного права позивача, у даному випадку, є зобов`язання Державної установи Одеський слідчий ізолятор нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21) у період з 01 квітня 2016 р. по 30 вересня 2017 р. включно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Державної установи Одеський слідчий ізолятор щодо невиплати ОСОБА_1 сум підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№ 21); зобов`язання начальника Державної установи Одеський слідчий ізолятор видати наказ, яким встановити ОСОБА_1 посадовий оклад з урахуванням його підвищення на 15% за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки, утвореній при Державній установі Одеської установи виконання покарань (№21), відповідно до п.3.2 р.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009р. №222; зобов`язання Державної установи Одеський слідчий ізолятор нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№21) з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р., підлягають задоволенню частково.

При цьому, колегія суддів відхиляє, та не приймаює до уваги, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, посилання апелянта Державної установи Одеський слідчий ізолятор на відсутність відповідного наказу про встановлення ОСОБА_1 підвищення посадового окладу, оскільки необхідний баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача, та належним виконанням суб`єктом владних повноважень покладених на нього приписами чинного законодавства обов`язків, міг бути дотриманий за умови належного виконання Державною установою Одеської установи виконання покарань (№ 21) (правонаступник - Державна установа Одеський слідчий ізолятор) своїх повноважень в частині щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення посадового окладу за проходження служби в секторі максимального рівня безпеки утвореного в Державній установі Одеської установи виконання покарань (№21) з 01 квітня 2016р. по 30 вересня 2017р. включно.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта - Державної установи Одеський слідчий ізолятор відносно того, що згідно Штату Державної установи Одеська установа виконання покарань (№ 21), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2017 р. № 1682, підрозділ сектору максимального рівня безпеки для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі на певний строк, яким визначено відбування покарань у приміщеннях камерного типу - налічував 1-у штатну посаду, а саме начальник сектору - начальник відділення соціально-психологічної служби, оскільки відповідно до розділу 2 Переліку посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 р. № 669/5, на пільговий залік вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу на умовах один місяць служби за півтора місяця, у тому числі, має фельдшер за час перебування на зазначеній посаді та призначеному наказом по установі для несення служби в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи Одеський слідчий ізолятор Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року по справі № 420/7505/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.