Справа № 520/10120/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 р. Справа № 520/10120/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2019, суддя Спірідонов М.О., повний текст складено 11.12.19, по справі № 520/10120/19

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Родіна"

до Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ПСП "Родіна" звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2019 № 2, № 0, № 2, від 07.06.2019 № 7, № 7, № 7.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.06.2019 № 2, № 0, № 2, від 07.06.2019 № 7, № 7, № 7.

Головне управління ДФС у Харківській області, не погоджуючись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню, оскільки є законним та прийнятим із дотримання процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області у період з 25.03.2019 по 08.05.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку ПСП «Родіна» з питань контролю за дотримання вимог податкового, валютного/, іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.04.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 15.05.2019 № 1631/20-40-14-02-07/30749514, яким встановлено наступні порушення: використання дизпалива та автомобілів не в господарській діяльності підприємства, внаслідок чого в порушення п.п. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, ПСП «Родіна» не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 634422,12 грн.; невизначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям зі списання будівельних матеріалів, оскільки згідно наданих документів не надається можливим встановити фактичний напрям використання списаних будівельних матеріалів, як на певний об`єкт основних засобів ПСП «Родіна», так і сам факт їх використання у господарській діяльності, у зв`язку з чим порушені вимоги п. 198.5 ст. ст. 198 Податкового кодексу України та занижені податкові зобов`язання на суму 2604568,72 грн.; понаднормове списання агрохімікатів, що призвело до заниження податкових зобов`язань ПДВ; заниження суми податків на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів, відмінних від заробітної плати; заниження суми військового збору.

Не погодившись із зазначеним актом перевірки ПСП «Родіна» звернулось до Головного управління ДФС у Харківській області із відповідними запереченнями, за наслідками розгляду яких відповідач надав відповідь від 11.06.2019 № 28849/10/20-40-14-02-14, якою акт перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки від 15.05.2019 № 1631/20-40-14-02-07/30749514 Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 07.06.2019 № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 14 836, 69 грн., з яких 7697,16 грн. за основним платежем, 5476,09 грн. за штрафними санкціями, 1663,44 грн. пеня; № 7, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 177 773,75 грн., з яких 92366,23 грн. за основним платежем, 65713,2 грн. за штрафними санкціями, 19694,32 грн. пеня; № 7, яким визначено грошове зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі 510 грн.; від 12.06.2019 № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4 498 370 грн., з яких 3598696 грн. за основним платежем, 899674 грн. за штрафними санкціями; № 0, яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі суму 10000 грн.; № 2, яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 1055352,07 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем у адміністративному порядку шляхом подання скарг до ДФС України, які відповідними рішеннями від 23.08.2019 № 41048/6/99-99-11-05-01-25, № 40966/6/99-99-11-04-01-25 залишені без задоволення, оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись із такими рішеннями відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом не підтверджено необхідності застосування у даному випадку положень до п. 198.5 ст. 198 ПК України у зв`язку з використанням позивачем окремих ТМЦ без мети використання у власній господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України виходячи з бази оподаткування, обчисленої відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4498370 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки щодо використання ПСП "Родіна" автомобілів та дизельного палива не у господарській діяльності підприємства, списання будівельних матеріалів, що також не використовувались у власній господарській діяльності, та понаднормове списання агрохімікатів.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Так, у ПСП "Родіна" відповідно до даних бухгалтерського обліку по рахунку 10 «Основні засоби» станом на 31.12.2018, зокрема, обліковуються транспортні засоби: Wolkswagen Amarok (державний номер 77-11), Toyota Land Cruiser 200 (державний номер 88-44), які у період, що перевірявся, перебували у користуванні генерального директора та заступника директора ПСП "Родіна".

Висновки податкового органу, викладені у акті перевірки, ґрунтуються на встановлених недоліках первинної документації, а саме відсутності деталізації напрямку використання, маршруту прямування, мети використання, які, на думку відповідача, не дають можливості встановити факт використання зазначених транспортних засобів у господарській діяльності ПСП "Родіна", та як наслідок і дизельного палива, що було при цьому списане.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до п. 2.4. Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У той же час, п.п. 2.7 п. 2 Положення передбачено, що первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись за їх реквізитами чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Колегія суддів звертає увагу, що на теперішній час типової або спеціалізованої форм первинного обліку використанні транспортних засобів не встановлено.

При цьому, відповідного до наказу Державної служби статистики України від 19.03.2013 № 95 визнання таким, що втратив чинність, наказ Державного комітету статистики України від 17.02.1998 № 74 «Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування», норми якого містили положення щодо необхідності оформлення щоденних подорожніх листів та встановлювали форму подорожнього листа.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов`язкові реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення № 88.

На підтвердження використання транспортних засобів у господарській діяльності у ході перевірки ПСП «Родіна» надано подорожні листки службових легкових автомобілів, що містить дані стосовно кількості витраченого пального, використання останніх генеральним директором та заступником директора.

Отже, судовим розглядом встановлено, що транспортні засоби Wolkswagen Amarok (державний номер 77-11), Toyota Land Cruiser 200 (державний номер 88-44) обліковуються на балансі підприємства як основні засоби з 2016 року, використовуються позивачем у господарській діяльності, на їх балансову вартість нараховується амортизація.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів використання ПСП «Родіна» дизельного пального, списаного для забезпечення експлуатації вище вказаних транспортних засобів, в операціях, що не є його господарською діяльністю.

Крім того, акт перевірки містить висновки податкового органу щодо заниження зобов`язання з податку на додану вартість при здійсненні операцій зі списання будівельних матеріалів.

Так, підставою для наведених висновків стало твердження про безпідставне списання матеріальних цінностей для цілей, не пов`язаних з господарською діяльністю підприємства.

Податковим органом встановлено, що відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рах.205 бетон в кількості 7куб.м. на суму 11099 грн. та бетонна суміш в кількості 94 куб.м. на суму 159428,95 грн., які придбавались протягом 2016-2017 були списані у II половині 2018, що ставить під сумнів відповідність складених актів списання будівельних матеріалів.

Проведеною перевіркою встановлено придбання будівельних матеріалів/ТМЦ, які використовуються для спорудження спортивної площадки зі штучною травою за відсутності на балансі підприємства зазначеного об`єкту.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначено П(С)БО 7 «Основні засоби».

Відповідно до пунктів 14 і 15 зазначеного П(С)БО 7 «Основні засоби» (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою встановлено, що державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів, а також удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, Міністерство фінансів України наказом від 30.09.2003 № 561 затвердило Методичні рекомендації № 561.

Зміст наведених положень П(С)БО 7 «Основні засоби», а також рекомендацій (методичної допомоги) щодо порядку відображення операцій в бухгалтерському обліку, дає підстави для висновку про те, що роботи, пов`язані з поліпшенням основних засобів, приводять до збільшення первісно очікуваних вигод від використання об`єкта (ів). Такими роботами можуть бути модернізація, модифікація, добудування, дообладнання, реконструкція, у результаті яких відбувається збільшення очікуваного строку корисного використання об`єкта, кількості й/або якості продукції (робіт, послуг), виробленої (надаваної) цим об`єктом. Крім того таким поліпшенням вважається капітальний ремонт. Роботами ж, пов`язаними з підтримкою основних засобів у робочому стані, є поточні ремонти, техогляд, обслуговування тощо. Видатки на проведення таких робіт включаються у видатки поточного періоду відповідного напрямку.

Відповідно до п. 28 Методичних рекомендацій, приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів.

Згідно з п. 29 Методичних рекомендацій, рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.

Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об`єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об`єкта основних засобів і списанням заміненого об`єкта.

Пунктом 30 Методичних рекомендацій визначено, що витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою з амортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому.

За приписами п. 31 Методичних рекомендацій, вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

Відповідно до п. 32 Методичних рекомендацій, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Як саме класифікувати видатки, вирішує керівник підприємства з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації і їх істотності. Тобто керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх у робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду (загальновиробничі, адміністративні видатки, видатки на збут).

Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого.

З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх у робочому стані.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10.04.2020 у справі № 1440/1967/18 (адміністративне провадження № К/9901/9670/19).

Судовим розглядом встановлено, що у період, який перевірявся, ПСП «Родіна» проводився поточний ремонт об`єктів підприємства, у зв`язку чим здійснювалось списання будівельних матеріалів, на підтвердження чого позивачем надано акти списання товарів, наявні у матеріалах справи (т. 2 а.с. 31-54, 74-141).

Крім того, надані позивачем додатки до актів списання товару (т. 2 а.с. 210-250, т. 3 а.с. 1-237) містять зазначення характеру проведених підприємством ремонтних робіт та види об`єктів основних засобів, зокрема, устройство проїздів в ґрунтовій зоні за приміщеннями корівників № 1, № 2, відбійник біля приміщення корівника, силосне сховище на молочно-товарному комплексі, літній табір ВРХ, закладання шві між плитами біля корівника № 3, № 2 на молочно-товарному комплексі, бетонування проїзду, фасад доїльного зала та доїльно-молочного блоку на молочно-товарному комплексі, тощо.

При цьому, доказів використання ПСП «Родіна» будівельних матеріалів, вказаних у вищенаведених актах списання товарів при здійсненні саме капітального ремонту об`єктів підприємства, відповідачем не надано та акт перевірки не містить, рівно як і доказів використання не у власній господарській діяльності.

Також, на підтвердження використання придбаної спортивної трави (за змістом акту перевірки штучної трави) позивачем надано акт списання № 901 від 12.08.2016, відповідно до якого зазначений товар у кількості 162 м.п. використано для благоустрою молочно-товарного комплексу.

Доказів, що спростовують повідомлене позивачем використання зазначеного матеріалу (спортивної трави) з метою благоустрію території податковим органом не надано.

Факт придбання позивачем зазначених ТМЦ податковим органом не заперечувалась.

Слід враховувати, що правові наслідки у вигляді виникнення права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Доводи податкового органу щодо наявності недоліків в первинних документах, що оформлені ПСП «Родіна» при списанні будівельних матеріалів для забезпечення здійснення ремонтних робіт, та відсутності деяких документів колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Виявлені податковим окремі неточності в наданих документах не є суттєвими, не тягнуть за собою недійсність таких документів, а тому не можуть свідчити про отримання ПСП «Родіна» необґрунтованої податкової вигоди.

Стосовно висновків податкового органу щодо заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок понаднормового списання агрохімікатів колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені висновки податкового органу сформовані на підставі положень Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 № 86/95-ВР, Національного стандарту України ДСТУ 7925:2015 «Максимальні допустимі норми внесення азотних добрив під сільськогосподарські культури залежно від ґрунтів та природних зон», якими встановлено вимоги щодо застосування пестицидів і агрохімікатів.

Так, на думку, податкового органу ПСП «Родіна» у періоді, що перевірявся, здійснювалось безпідставне понаднормове списання добрив/агрохімікатів без мети використання у господарській діяльності підприємства.

Використання агрохімікатів обумовлене видом діяльності позивача, а саме виробництво (вирощування), переробка, реалізація сільськогосподарської продукції та продукції її переробки.

На підтвердження фактичного використання добрив/агрохімікатів ПСП «Родіна» надано акти про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив, ядохімікатів і гербіцидів (т. 2 а.с. 55-73, а.с. 206-210), що містять дані стосовно виду речовин, призначення та способу їх застосування, кількість внесення на площу, суму, підписи відповідальних осіб.

Таким чином, у 2016-218 ПСП «Родіна» внесено в ґрунт мінеральні добрива, агрохімікати, а саме: аміачну селітру, карбамід, карбамідно-аміачну суміш, азотне рідке добриво, добриво азотно-фосфорне сірковмісне.

Так, правові відносини, пов`язані з державною реєстрацією, виробництвом, закупівлею, транспортуванням, зберіганням, торгівлею та безпечним для здоров`я людини і навколишнього природного середовища застосуванням пестицидів і агрохімікатів, права і обов`язки підприємств, установ, організацій та громадян, а також повноваження органів виконавчої влади і посадових осіб у цій сфері визначені положеннями Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 № 86/95-ВР.

Зі змісту акту перевірки Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2019 № 1631/20-40-14-02-07/30749514 встановлено, що з метою перевірки правомірності списання пестицидів і агрохімікатів застосовано наступні нормативні матеріали: спеціальний випуск журналу «Пропозиція» «Перелік пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні»; видання офіційного Переліку пестицидів та і агрохімікатів, дозволених до виконання в Україні; Закон України «Про пестициди та агрохімікати»; Національний стандарт України ДСТУ 7925:2015 «Максимальні допустимі норми внесення азотних добрив під сільськогосподарські культури залежно від ґрунтів та природних зон».

Так, журнал «Пропозиція» - спеціалізоване щомісячне українське видання з питань агробізнесу з тематичними вкладками, у тому числі «Перелік пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні», що створена за даними Державного реєстру пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні, містить інформацію (строки, норми, способи застосування, а також обмеження щодо використання) по препаратах, зареєстрованих і дозволених до використання в Україні.

Державний реєстр пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні розроблений згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1328, що прийнята відповідно до Закону України "Про пестициди і агрохімікати" від 02.03.1995 № 86/95-ВР.

Зазначені акти містять положення щодо регулювання порядку та норм використання пестицидів та агрохімікатів, стосуються процесу вирощування сільськогосподарських культур, визначають відповідальність за їх порушення, при цьому не стосуються питань оподаткування.

У той же час, статтею 16 зазначеного Закону визначено, що державна політика у сфері діяльності, пов`язаної з пестицидами і агрохімікатами, реалізується Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну аграрну політику, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та іншими органами виконавчої влади відповідно до їх компетенції.

У відповідності до ст. 16-7 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 № 86/95-ВР до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері діяльності, пов`язаної з пестицидами і агрохімікатами, належить здійснення державного нагляду (контролю) за поводженням з пестицидами і агрохімікатами.

Отже, питання здійснення контролю за використанням пестицидів та агрохімікатів відноситься до компетенції відповідного органу, у даному випадку Держпродспожслужби.

У ході судового розгляду встановлено, що Головним управлінням Держпродспожслужби в Харківській області на підставі наказу від 07.06.2019 № 1553 у період з 15.07.2019 по 19.07.2019 проведено планову перевірку ПСП «Родіна», предметом якої, у тому числі, було дотримання вимог ст. ст. 11, 12 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 № 86/95-ВР.

За наслідками проведеної перевірки складений акт від 19.07.2019 № 6020-, п. 10.3 розд. 10 «Додержання регламентів застосування пестицидів і агрохімікатів згідно з переліком пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання у України, у тому числі для торгівлі та для застосування авіаційним методом» якого зафіксовано, що позивачем не порушувались норми витрат препарату.

Крім того, відповідно до інформації, що міститься у даному акті перевірки від 19.07.2019 № 6020-, дані про останній проведений захід державного (нагляду) контролю плановий чи позаплановий відсутні.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що у ході судового розгляду справи не підтвердженні висновки податкового органу щодо використання позивачем пестицидів та агрохімікатів не для виробничого використання та не у власній господарській діяльності, що виключає твердження щодо заниження суми податку на додану вартість.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Здійснення позивачем господарських операцій, їх реальний характер, встановлено судовим розглядом, що доводить правомірність формування позивачем податкових зобов`язань та спростовує висновки податкового органу про податкові правопорушення покладені в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій, з огляду на що колегія суддів також підтримує висновки щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 2 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на додану вартість у розмірі 1055352,07 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області підлягають скасуванню, з огляду на що позовні вимоги ПСП «Родіна» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду з наведених вище підстав не спростовують.

При цьому, інших доводів, ніж ті, яким надана оцінка, в обґрунтування вимог апеляційної скарги податковим органом не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 по справі № 520/10120/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 04.08.20.