Справа № 205/1295/20 (2-а/205/70/20)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 205/1295/20 (2-а/205/70/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року (головуючий суддя - Басова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського взводу роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тарасова Тараса Валерійовича,

Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до поліцейського взводу роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тарасова Тараса Валерійовича (далі - Відповідач-1), Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-2), в якому просив суд:

- скасувати постанову серії ДПО18 №766639 від 13 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, постановлену поліцейським взводу роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тарасовим Тарасом Валерійовичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП;

- закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що Відповідач-1 в оскаржуваній постанові повинен зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, однак останнім, на думку Позивача, цього зроблено не було, тому спірна постанова є необґрунтованою. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року по справі №205/1295/20(2-а/205/70/20) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Тарасова Тараса Валерійовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - відмовлено (а.с. 26-29).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 32-35).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що в оскаржуваній постанові не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Позивач, також, зазначив про те, що чинним законодавством України не передбачено заміну для автобусів, мікроавтобусів, таксі, на які видано ліцензію на перевезення пасажирів, номерних знаків старого зразка на номери колір поля яких повинен бути жовтого кольору, а літери чорного.

Відповідач-1 та Відповідач-2 правом на подання відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 на території України карантину до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 лютого 2020 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №766639, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 13 лютого 2020 року о 12:30 год. в Криничанському районі Дніпропетровської області по трасі М-04, 152 км, водій керував маршрутним транспортним засобом, в якого номерні знаки не відповідають відповідним вимогам та стандартам України ДСТ 4278 та п.п. 31.3 «в» та п. 30.2 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП України (а.с.10).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 13 лютого 2020 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 року №2862-IV; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306; Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 липня 2006 року №191 «Про затвердження національних стандартів, змін до національних стандартів та скасування нормативних документів», ДСТУ 4278:2006 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування».

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення, а саме: керування водієм маршрутним транспортним засобом, в якого номерні знаки не відповідають відповідним вимогам та стандартам України, Відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 30.2 Правил дорожнього руху України на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Відповідно до п.п. 31.3«в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

Згідно з ДСТУ 4278:2006 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування» для автобусів, мікроавтобусів, таксі, на які видано ліцензію на перевезення пасажирів, згідно з чинним законодавством, застосовуються номерні знаки, які мають наступні характеристики, зокрема: колір поля знаку - жовтий, колір літер - чорний.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач керував маршрутним транспортним засобом, номерні знаки якого не відповідали вимогам стандартів.

Відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, в якості доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення надав відеозаписи подій 13.02.2020 року (а.с. 18).

Колегія суддів, переглянувши наявний в матеріалах справи відеозапис « », погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що з означеного відеозапису, є можливим достовірно встановити, що Позивачем дійсно було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки вказаний відеозапис чітко фіксує зовнішній вигляд номерного знаку НОМЕР_1 маршрутного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 310 D , зокрема: колір поля знаку - білий, у той час як, відповідно до стандарту 4278:2006 колір поля знаку для даного виду транспортного засобу має бути жовтим.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо відсутності у останнього обов`язку змінювати номерні знаки старого зразка після набрання чинності ДСТУ 4278:2006, з огляду на таке.

Як зазначалось вище п.п. 31.3«в» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

При цьому, пунктом 3 Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 липня 2006 року №191 «Про затвердження національних стандартів, змін до національних стандартів та скасування нормативних документів» з 01 січня 2007 року скасовано в Україні чинність нормативних документів, зокрема: ДСТУ 4278:2004 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування».

Пунктом 1 Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 липня 2006 року №191 «Про затвердження національних стандартів, змін до національних стандартів та скасування нормативних документів» з 01 січня 2007 року затверджено національні стандарти України з наданням чинності: ДСТУ 4278:2006 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування».

Зазначене свідчить про те, що з огляду на зміну з 01 січня 2007 року стандартів ДСТУ 4278:2006, установлених для номерних знаків транспортних засобів, Позивач на виконання вимог п.п. 31.3«в» та п. 30.2 Правил дорожнього руху України мав привести власні номерні знаки у відповідність до діючих, на момент експлуатації транспортного засобу, стандартів для номерних знаків транспортних засобів.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги і те, що Позивач в своїй позовній заяві не спростовує факт того, що його номерний знак має колір поля знаку - білий, а лише вказує на не дотримання Відповідачем процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та складання спірної постанови.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийнятої Відповідачем-1 постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 16 квітня 2020 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року по справі №205/1295/20(2-а/205/70/20) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова