Справа № 161/8665/20
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/8665/20
Провадження № 2-а/161/294/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

01.06.2020 позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовує тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 225 гривень.

У зв`язку із тим, що на переконання позивача, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною, просить скасувати постанову як таку що підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку із наявністю конфлікту інтересів між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та посадовою особою, яка склала постанову.

Ухвалою від 11.06.2020 позов прийнято до розгляду, в справі відкрито провадження, встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та повідомленням сторін.

У встановлений в ухвалі строк, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вимоги позовної заяви не визнає, заперечує проти його задоволення, просить розгляд справи у відсутності представника відповідача.

30.07.2020 до суду також надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 205, ст. 262 КАС України, у зв`язку з тим, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а тому суд вирішує розгляд справи здійснювати на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.05.2020 о 00 год. 50 хв. у м. Луцьку по вул. Набережна, 1, поліцейським батальйону №1 роти №2 УПП у Волинській області капралом поліції Комарук Ю.М. винесено постанову серії ЕАМ №2583105 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 (водія), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що водій о 00 год. 39 хв. 25.05.2020 у м. Луцьк по вул. Набережна, в районі будинку №1, керував транспортним засобом марки Audi A6, н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1 та не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1. «рух прямо», що кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою вирішено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Зокрема в постанові міститься відмітка «не згідний» особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її особистий підпис

З пояснень позивача, викладених в позовній заяві, вбачається, що рухаючись 24.05.2020 у м. Луцьку по вул. Набережна, автомобілем АУДІ А6 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за його словами, був безпідставно зупинений поліцейським ОСОБА_2 , нібито за перетин суцільної лінії дорожньої розмітки, проте, насправді ніякої суцільної лінії дорожньої розмітки він, не перетинав та адміністративного правопорушення не вчиняв, оскільки здійснив маневр - розворот транспортного засобу у місці де вже закінчилася суцільна лінія дорожньої розмітки. Після того, як його автомобіль зупинився, до нього підійшла знайома йому поліцейська ОСОБА_2 , з якою у позивача наявний конфлікт інтересів, про що останній в присутності іншого працівника патрульної служби ним повідомлено, однак ОСОБА_2 вдаючи, що не впізнає позивача, що в подальшому самою нею було спростовано, відразу повідомила, що ним нібито порушено ПДР та звернулася із вимогою на пред`явлення документів. В свою чергу позивач попросив поліцейського показати йому відповідні докази порушення мною ПДР, а саме перетину суцільної лінії дорожньої розмітки, оскільки останній був впевнений в тому, що суцільної лінії не перетинав, а також в черговий раз наголосив, що у нього із поліцейським ОСОБА_2 конфлікт інтересів та повідомив, що він бажає спілкуватися та пред`являти документи іншому працівнику патрульної поліції, який був у складі групи патрулювання, на що ОСОБА_2 повідомила, що ніяких доказів, як то покази відео реєстратора, відеокамери, свідків чи очевидців у неї немає, єдине що є, це рапорт, який буде складено у майбутньому, після чого продовжувала наполягати на пред`явленні документів для складання протоколу про адмінправопорушення. Вказані дії патрульної вважає незаконними, безпідставними та такими які вчиненні в умовах конфлікту інтересів.

У зв`язку з такими діями, позивачем викликано службу моніторингу патрульної поліції з метою повідомлення про незаконні дії патрульної ОСОБА_2 .

Після приїзду на місце події інших екіпажів патрульних та служби моніторингу, він пред`явив посвідчення водія та інші необхідні документи. При пред`явленні документів працівникам поліції, які прибули на місце, патрульна ОСОБА_2 записала усі необхідні реквізити, після чого незважаючи на його неодноразові клопотання щодо наявності із поліцейським ОСОБА_2 конфлікту інтересів, що впливає на її об`єктивність та неупередженість, в присутності чотирьох працівників поліції склала та винесла постанову серія ЕАМ №2583105 від 25.05.2020, якою позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено стягнення - штраф в розмірі 255 гривень.

Окремо зазначає, що в оскаржуваній постанові не зазначено ділянки дороги та не підкріплено будь-якими доказами місце, де нібито позивачем вчинено адмінправопорушення. Крім того, дата та час вчинення правопорушення в постанові вказаний -- 25.05.2020 о 00:39 год., хоча насправді позивач був зупинений патрульною ОСОБА_2 24.05.2020 о 23:41 год. Таким чином, дата та час вчинення уявного правопорушення, на переконання ОСОБА_1 , не відповідає дійсності.

Додатково вказує, що після винесення незаконної постанови, патрульною ОСОБА_2 висловлено безпідставну вимогу щодо проходження ним тесту на стан алкогольного сп`яніння, в той же час, будь-яких ознак того, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, таких як нечітка мова, запах алкоголю чи інших не вбачалося. Позивач, за його поясненнями, в свою чергу розуміючи, що дана вимога патрульної є провокативною, висловив прохання щодо складання останньою відносно нього протоколу затримання, так як вже на той час більше однієї години, попри своєї волі був змушений на вимогу патрульної залишатися біля неї, окрім цього у разі проходження освідування, процедура якого займає значний час, так як для об`єктивності його проведення слід було звернутися до облнаркодиспансеру, загальний термін примусового перебування з патрульними склав би більше 3 годин. Однак, у його клопотанні ОСОБА_2 знову було відмовлено, після чого автомобілем патрульних, за кермом якого перебувала остання, вони попрямували до облнаркодиспансеру, де за результатами освідування, у нього встановлено 0.00 промілле. Після складання усіх необхідних документів, за поясненнями позивача, вони повернулися до місця звідки його було затримано.

Відповідно до обґрунтувань заперечень на позовну заяву від 08.07.2020, відповідач на заперечення підстав для скасування постанови, посилається на те, що ОСОБА_1 після того, як ним було заявлено про наявність конфлікту інтересів з поліцейським, який безпосереднього здійснював розгляд справи про адміністративне правопорушення, пред`явив свої документи іншому поліцейському.

З пояснень викладених у відзиві на позовну заяву, також, вбачається, що вина ОСОБА_1 об`єктивно підтверджується постановою про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020, рапортом поліцейського роти №2 БУПП у Волинської області ДПП Видри Т.М. від 25.05.2020, а також відеозаписами з технічного приладу, що має функцію відеозапису, а саме портативного відеореєстратора поліцейського Комарук Ю.М. від 25.05.2020, які на переконання представника відповідача, є достатніми та належними доказами вчинення правопорушення.

Зауважує, що з відеозапису № о 23 год. 53 хв. 56 с. на записі вбачається, що поліцейський підійшовши до водія, запитала, чому останній порушує правила дорожнього руху, на що водій відповів, що заїжджав додому, «то ж не буде об`їжджати», з чого, на переконання поліцейського, водій визнав, що таки вчинив правопорушення, однак потім, на переконання представника відповідача, коли водій дізнався що здійснюється відеозапис, останній почав заперечувати факт вчинення правопорушення.

Зокрема у відзиві на позовну заяву заперечується вимога позивача щодо визнання незаконною постанови поліцейського, оскільки таке рішення не може прийматися рішенням місцевим загальним судом, бо воно не регламентується положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України, а тому при вирішенні справи про скасування постанови про адміністративне правопорушення, судом не вирішуватись питання про незаконність винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КУпАП України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.2 ст.76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, постанова відносно ОСОБА_1 винесена за ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку із тим, що останній перетнув суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1 та не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1. «рух прямо».

Відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає, серед іншого, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно ПДР України, знак 4.1 «рух прямо» дозволяє рух лише прямо, а дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленим маршрутами, однак поширюється на перехрещення проїзних частин, перед якими він встановлений, а також в установлений на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя, знак не забороняє поворот праворуч у двори та інші прилеглі до дроги території.

Розмітка 1.1. (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах, позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено, позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

З постанови про накладення адміністративного стягнення встановлено, що в п.9. вказаної постанови наявні посилання на відеозапис з нагрудної камери поліцейського та рапорт, на основі яких ґрунтується висновок поліцейського щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення від інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлення останнім доводів.

Згідно положень ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення, а постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, крім даних визначених вище, повинна містити відомості, серед іншого про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис тощо.

З доданого до відповіді на відзив відеозапису з нагрудної камери поліцейського DM4179, вбачається, що водія було зупинено о 23 год. 53 хв. 24.05.2020.

Натомість у постанові про адміністративне правопорушення вказано час вчинення правопорушення - 00 год. 39 хв. 25.05.2020 (ця ж дата виявлення та вчинення правопорушення також доповідається у рапорті від 25.05.2020).

Вище вказані дані не узгоджуються між собою, а будь-яких інших доказів вчинення окрім відеозаписів з нагрудної камери поліцейського та рапорту до постанови не додано, тому встановити дійсний час вчинення правопорушення суду не видається можливим.

Зокрема, з доданого до постанови рапорту поліцейського роти №2 БУПП молодшого лейтенанта поліції Видри Т.М. від 25.05.2020 не можливо встановити обставин, за яких було кваліфіковано дії ОСОБА_1 , як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки в такому документі тільки констатовано факт порушення вимог ПДР України та, відповідно, здійснено доповідь про складення адміністративних матеріалів (та, зокрема, винесення постанови) за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

З доданого до відзиву на позовну заяву відеозапису, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП заперечував (про що також міститься відмітка у постанові) та неодноразово наголошував на тому, що розгляд справи про адміністративне правопорушення не може здійснюватись поліцейським ОСОБА_2 , оскільки між ним та даним поліцейським існує конфлікт інтересів, на що станнім було викликано службу моніторингу (згідно відеозапису, о 00 год. 37 хв. ОСОБА_2 на запитання позивача, чи пригадує причини їхніх неприязних відносин, відповіла, що пригадує «відносно»).

Відповідно до ч. 5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 13.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.23, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлення останнім доводів.

Посилання на відеозапис, на якому зафіксовано розмову з позивачем з моменту зупинки і подальші дії поліцейських (включно з розглядом справи), не можуть вважатися доказами, які свідчать про факт вчинення адміністративного правопорушення, як те передбачено ст.251 КУпАП.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначаються місце, час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 р., якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 та Рішенні у справі № 5-рп/2015 від 26.05.2015.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення (такі заперечення зафіксовані у письмових особистих поясненнях ОСОБА_1 у постанові від 25.05.2020 та на відеозаписах), передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Окрім того, з огляду на позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №524/5741/16-а від 20.05.2020, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, і навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.1 ст.122 КУпАП, не представлено, оскільки постанова, відеозаписи з нагрудної камери та рапорт, які наявні у матеріалах справи та на які посилається відповідач на підтвердження факту порушення позивачем ПДР України, не містять фіксації вказаного правопорушення, а відтак не можуть вважатися належними та достатніми доказами.

Суд додатково наголошує на тому, що особою, щодо якої вирішувалось питання про притягнення до адміністративної відповідальності, заявлено про наявність конфлікту інтересів між нею та особою, яка здійснювала розгляд справи.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», поліцейський є суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Разом з тим, поліцейський ОСОБА_2 після повідомлення позивачем про наявність у неї конфлікту інтересів, не вжила передбачених законом заходів запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

Внаслідок чого винесена нею постанова не може вважатися такою, що прийнята безсторонньо та неупереджено.

Відповідно до ст.62 ч.3 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2583105 від 25.05.2020 підлягає скасуванню.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає дозадоволення.

Відповідно до положень ч. 3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено,

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, відповідно до вимог ст.139 КАС України з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 420,20 грн. на користь позивача, яким було сплачено відповідний судовий збір при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ №2583105 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 від 25.05.2020 винесену поліцейським батальйону №1 роти №2 УПП у Волинській області капралом поліції Комарук Юлією Михайлівною за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій