Справа № 640/14137/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
04 серпня 2020 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Файдюка В.В.
суддів: Земляної Г.В.
При секретарі: Марчук О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позов обґрунтовано тим, що законодавець не зазначає підстав для скорочення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН, зокрема, у зв`язку з тим, що останній день реєстрації є неробочим або святковим. Відсутність перешкод зі сторони позивача щодо можливості ведення електронної звітності підтверджує, що відповідач всупереч вимогам статті 201 Податкового кодексу України не зміг забезпечити своєчасність реєстрації податкових накладних електронних документів, результатом чого є притягнення до відповідальності позивача. Водночас, прямої законодавчої норми в податковому законодавстві щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на неплатника податку не передбачено.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними матеріалами справи підтверджується, що податкові накладні №1 та №2 від 10 грудня 2018 року доставлені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику лише 02 січня 2019 року, тому такі накладні зареєстровані з порушенням граничного строку їх реєстрації, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та підстави для його скасування відсутні.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, просить суд скасувати рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не з`ясував ту обставину, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулася не з вини товариства, а є наслідком протиправної бездіяльності відповідача 1, що й стало причиною ухвалення неправомірного рішення. Також судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що за наявності виключно правомірної поведінки позивача, до останнього неможливо застосовувати відповідальність, яка передбачена п. 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» задоволено, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року скасовано.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 12 березня 2019 року № в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» суми штрафу у розмірі 86 439. 40 коп.; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 4 802 грн.

В апеляційній скарзі позивачем було порушено питання про розподіл судових витра, зокрема, витрат на правову допомогу та зазначено, що обгрунтування і докази витраченої суми будуть надані додатково.

Надалі на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду 29 липня 2020 року надійшла заява ТОВ «Сервіс-Буд Україна» про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просив постановити додаткову постанову у справі та стягнути з Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України на користь ТОВ «Сервіс-Буд Україна» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови від 21 липня 2020 року було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із оплатою судового збору, однак, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 статті 134 КАС України визначають, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2018 року.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Кишенею Володимиром Сергійовичем та ТОВ «Сервіс-Буд Україна» 29 травня 2019 року було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 1 цього Договору, адвокат приймає на себе обов`язок надати правничу допомогу Клієнту з питань, пов`язаних із захистом або представництвом інтересів Клієнта в будь-яких органах, підприємствах, організаціях, перед будь-якими фізичними або юридичними особами щодо судової справи за позовом Клієнта до ДФС України та ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 березня 2019 року № в якості його захисника або представника.

Пунктом 4 Договору передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі, який узгоджується Сторонами у Додатковій угоді, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Сторони 29 травня 2019 року уклали Додаткову угоду до договору про надання правничої (правової) допомоги від 29 травня 2019 року, відповідно до п. 2 якої погоджено сторонами вартість окремих правничих послуг.

Так, Клієнтом було сплачено вартість послуг за надання правничої (правової) допомоги Адвокатом відповідно до п. 2 Додаткової угоди, що підтверджується платіжним дорученням № 16 від 02 серпня 2019 року на суму 15 000 грн. В свою чергу, адвокатом було складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 24 грудня 2019 року на суму 18 000 грн.

Разом з тим, у позивача за Договором виникла заборгованість щодо оплати наданих послуг у розмірі 3000 грн за ведення справи у суді першої інстанції. Однак це не свідчить про відсутність витрат, які позивач поніс чи має понести у зв`язку з розглядом справи.

Таким чином, всього за супроводження справи Адвокатом у суді першої інстанції позивач поніс витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 18 000 грн..

Крім того, ТОВ «Сервіс-Буд Україна» та Адвокат Кишеня Володимир Сергійович 20 березня 2020 року уклали Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 29 травня 2019 року, передбачивши у п. 2 цієї угоди новий розрахунок надання окремих видів правничих послуг.

Адвокатом було складено та направлено ТОВ «Сервіс-Буд Україна» Акт приймання-передачі наданих послуг від 21 липня 2020 року, яким визначається вид послуг та їх вартість, яка становить 7000 грн.

Отже, загальна сума витрат позивача за надання Адвокатом Кишенею Володимиром Сергійовичем правничої (правової) допомоги за Договором про надання правничої (правової) допомоги від 29 травня 2019 року складає 25000 грн.

На підтвердження наданих послуг Адвокатом надано суду копії: Договору, Додаткової угоди, Додаткової угоди №2, Платіжного доручення №16 від 02 серпня 2019 року, Акту приймання-передачі наданих послуг від 24 грудня 2019 року та Акту приймання-передачі наданих послуг від 21 липня 2019 року.

Також колегія суддів зазначає, що відповідачами під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечувалося щодо відшкодування на користь ТОВ «Сервіс-Буд Україна» судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У додатковій постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року по справі №926/1795/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на певних критеріях, які суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відтак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18, від 08 квітня 2019 року у справі № 922/619/18.

Судом проаналізовано зміст наданих позивачем документів щодо підтвердження обґрунтованості заявленого розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що надані позивачем докази свідчать про відповідність заявленої до стягнення суми витрат встановленим ч. 5 статті 134 КАС України критеріям з огляду на складність, об`єм справи, а також суму податку, визначену у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Колегія суддів враховує ціну позову у справі, кількість судових засідань, у яких брав участь адвокат, затрачений час в ході розгляду справи в судовому засіданні, а також враховує інший витрачений адвокатом час під час надання позивачу правничої допомоги і доходить висновку, що вказана сума витрат є співмірною з наданою по справі правничою допомогою.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві на користь ТОВ «Сервіс-Буд Україна» судових витрат у розмірі 25 000,00 грн., понесення позивачем яких підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а їх розмір видається пропорційним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 241, 242, 252, 325, 329, 382 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДФС у місті Києві () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Буд Україна» () витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев