Справа № 755/14856/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Федотова І.В., Оксененка О.М, при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у справі за позовом громадянки Афганістану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Громадянка Афганістану ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила скасувати постанову першого заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 04 вересня 2019 року серії ПН ЦМУ №005457 про накладення адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при складанні протоколу та подальшому притягненні до адміністративної відповідальності не було здійснено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування фактичних обставин справи.

Поруч з цим, наголошувала, що в силу примітки до статті 203 КУпАП, за наявності пояснень щодо намірів позивачки звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту її незаконно притягнули до адміністративної відповідальності.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН ЦМУ № 005457, винесену 04.09.2019 року першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Пустовітом Олексієм Олександровичем щодо притягнення ОСОБА_1 Шарів до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Закрито справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

В апеляційній скарзі відповідач, вважаючи таке рішення суду першої інстанції прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що довідка позивача про звернення за захистом в Україні була чинною до ухвалення Верховним Судом рішення у справі №826/18235/16. Тобто, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, позивачка перебувала в Україні нелегально. А тому, уповноважені особи міграційної служби діяли відповідно до чинного законодавства.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 04.09.2019 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Степаненко Н.С. відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР ЦМУ 005457 про те, що громадянка Афганістану ОСОБА_2 порушила правила перебування іноземців на території України, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Того ж дня, першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Пустовітом О.О. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ № 005457 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3400 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі - Закон №3773-VI).

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Пунктом 16 статті 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть накладення адміністративного стягнення.

Недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, тягнуть за собою попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Як встановлено судом попередньої інстанції, до протоколу про адміністративне правопорушення додано, зокрема, копію довідки про особу, термін дії якої закінчився 03.09.2019 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон №3671-VI) довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Пунктом 13 цієї ж статті Закону №3671-VI передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Положення частини 4 статті 5 Закону №3671-VI передбачають, що особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 р. (далі - Правила)

Відповідно до пункту 4.6 Розділу IV Правил у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16).

Згідно з пунктом 4.7 Розділу IV Правил у разі використання особою права на оскарження уповноважена посадова особа територіального органу ДМС до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші надані заявником документи, про що робиться відмітка в розписці про зберігання документів.

Строк дії довідки про звернення за захистом в Україні продовжується територіальним органом ДМС на три місяці. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку - копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки. Подані документи належним чином долучаються до особової справи.

У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу, що рішенням Державної міграційної служби від 14.07.2016 р. позивачці було відмовлено у визнанні її біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач оскаржувала його в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року у справі №826/18535/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві, про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України №362-16 від 14 липня 2016 року про відмову у визнанні громадянки Афганістану ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року вказані судові рішення у справі №826/18535/16 залишені без змін.

Як було зазначено, особа, зазначена в частині другій статті 5 Закону №3671-VI не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд враховує, що позивач скористалась правом подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за наслідком чого останній було відмовлено у наданні такого статусу, поруч з цим, позивач скористалась правом оскарження такої відмови у судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки на момент винесення спірної постанови, позивач перебувала без документів на право проживання в України.

З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький
суддя І.В.Федотов
суддя О.М.Оксененко