Справа № 300/162/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/162/20 пров. № А/857/5775/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Судової Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, ухвалене суддею Кафарським В.В. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 300/162/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача міського голови міста Долини Володимира Гаразда про визнання протиправними та скасування розпоряджень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати розпорядження міського голови міста Долини № 189-к від 23.12.2019 «Про позбавлення премії» та № 192-к від 23.12.2019 року «Про преміювання» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

У обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає те, що на час прийняття оскаржених рішень працював на посаді начальника відділу економіки Долинської міської ради Івано-Франківської області та є посадовою особою органу місцевого самоврядування 6 категорії 11-го рангу, відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Розпорядженням міського голови м. Долина № 189-к від 23.12.2019 року позивач позбавлений премії за грудень 2019 року. Розпорядженням міського голови м. Долина від 23.12.2019 року № 192-к, всім працівникам апарату Долинської міської ради Івано-Франківської області визначено преміювання, крім позивача. Позивач зазначає, що розпорядження № 189-к від 23.12.2019 року «Про позбавлення премії» є необґрунтованим, з нього не зрозуміло, яке порушення правил внутрішнього трудового розпорядку вчинив позивач, в чому полягає неналежне виконання посадових обов`язків, коли позивач відлучився від роботи (дата, час, тривалість) і який звіт не подав позивач та чим передбачено подання такого звіту.

Крім того, позивач вважає, що Положення про преміювання працівників міської ради, яке затверджене розпорядженням міського голови м. Долина № 166-К від 11.07.2016 року «Про оплату праці та Положення про преміювання працівників міської ради» не доведено до відома працівників, в тому числі і позивача.

Тому, приймаючи оскаржене розпорядження суб`єкта владних повноважень, на думку позивача, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначений законом, який регулює спірні відносини, а також необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на належний рівень винагороди за працю, захист якого можливий шляхом скасування рішення про позбавлення позивача премії.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що «Положення про преміювання працівників міської ради» є організаційно-розпорядчим документом, затвердженим розпорядженням міського голови № 166-К від 11.07.2016 року «Про оплату праці та Положення про преміювання працівників міської ради». Відповідно до пункту 2.8.1 цього Положення, премія спеціалістам та обслуговуючому персоналу встановлюється з врахуванням пропозицій начальників відділів. Оскільки позивач працює на посаді начальника відділу економіки міської ради, більше як 10 років та, маючи в підпорядкуванні інших працівників, то позивачу щомісячно доводилось вносити пропозиції щодо преміювання підпорядкованих працівників, а також самому отримувати щомісячні премії, що, на думку відповідача, спростовує твердження позивача про його непоінформованість в установленому порядку про існування в міській раді такого документу як «Положення про преміювання працівників міської ради».

Окрім цього, відповідач вказує на те, що на щотижневій апаратній нараді у міського голови 21.12.2019 року позивачу було озвучено протокольне доручення, згідно з яким позивачу необхідно надати письмові пояснення щодо виконаної роботи за конкретний період з 09.12.2019 року по 14.12.2019 року, а також надати пояснення причин відсутності на робочому місці 14.12.2019 року. Вказані доручення не були виконані, що й стало підставою для позбавлення позивача премії.

Стосовно підстав, для позбавлення позивача премії, наведених в оскарженому розпорядженні міського голови міста Долина № 189-К від 23.12.2019 року (порушення правил внутрішнього трудового розпорядку; відлучення з роботи без дозволу; неподання звіту про виконану роботу; неналежне виконання посадових обов`язків), то такі, на думку відповідача, прямо передбачені пунктом 2.7 «Положення про преміювання працівників міської ради».

Тому, Долинська міська рада вважає, що діяла у порядку, спосіб та межах повноважень передбачених чинним законодавством України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову задоволенні позову.

Таку позицію позивач пояснює тим, що у розпорядженні міського голови міста Долина № 189-к від 23.12.2019 року «Про позбавлення премії» не наведено, яке саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку вчинив позивач та в чому воно полягає; не обґрунтовано відсутність позивача на роботі без дозволу, коли це порушення мало місце, його тривалість; не наведено, які посадові обов`язки позивач виконав неналежно; наведені підстави для позбавлення премії, яких немає у переліку підстав, визначених пунктом 2.7 «Положення про преміювання працівників міської ради», яке затверджене розпорядженням міського голови міста Долина від 11.07.2016 року № 166-К, а саме: неналежне виконання посадових обов`язків, неподання звіту про виконану роботу.

Суд першої інстанції, на думку позивача, цих обставин не з`ясував, внаслідок чого прийняв невірне рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 працює в Долинській міській раді Івано-Франківської області начальником відділу економіки та є посадовою особою органу місцевого самоврядування 6 категорії 11-го рангу відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

23.12.2019 року міський голова міста Долина прийняв розпорядження № 192-к, на підставі якого, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», Положенням про порядок преміювання працівників апарату міської ради та враховуючи результати роботи за грудень 2019 року визначив преміювати працівників апарату міської ради (за виключенням позивача) в процентному відношенні до середньомісячної заробітної плати згідно з додатком.

23.12.2019 року міський голова міста Долина прийняв розпорядження № 189-к на підставі якого начальник відділу економіки ОСОБА_1 за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку; відлучення з роботи без дозволу; неподання звіту про виконану роботу; неналежне виконання посадових обов`язків позбавлений премії за грудень 2019 року.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що скільки премія є правом роботодавця, а не його обов`язком, відсутні підстави для висновків щодо недотримання відповідачем своїх обов`язків про виплату премії. Суд першої інстанції вважав, що лише відповідний керівник установи, в якій працює працівник, вправі визначати чи заслуговує останній премії та надбавки за високі досягнення у праці чи ні, якщо заслуговує, то в якому розмірі. З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Пунктами 7 та 10 частини четвертої статті 42 цього ж Закону визначено, що сільський, селищний, міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету і призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 1.6 Положення про преміювання працівників міської ради затверджене розпорядженням міського голови № 166-К від 11.07.2016 року преміювання працівників проводиться розпорядженням міського голови або посадової особи, яка виконує обов`язки на час відсутності міського голови.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, міська рада і міський голова є окремими суб`єктами владних повноважень, кожен з яких наділений власними управлінськими функціями та повноваженнями.

Апеляційний суд встановив те, що предметом адміністративного позову є розпорядження міського голови міста Долина Івано-Франківської області № 189-к від 23.12.2019 «Про позбавлення премії» та № 192-к від 23.12.2019 року «Про преміювання» в частині, що стосується ОСОБА_1 . При цьому, позивач визначив відповідачем Долинську міську раду Івано-Франківської області, яка не приймала спірні розпорядження.

За змістом статті 49 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтерес. Саме позивач зазначає особу, яка повинна відповідати за позовом.

Відповідно до частини першої статті 49 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже, КАС України передбачено можливість заміни неналежної сторони у справі лише в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 188/1250/16а.

Оскільки адміністративний позов заявлено не до того відповідача, який повинен відповідати у спірних правовідносинах то, на думку апеляційного суду, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області про скасування розпоряджень міського голови про позбавлення премії необхідно відмовити.

Оскільки, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову виходив з помилкових мотивів, то рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 300/162/20 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача міського голови міста Долини Володимира Гаразда про визнання протиправними та скасування розпоряджень відмовити з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складено 04.08.2020 року