Справа № 280/4142/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 серпня 2020 року Справа № 280/4142/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича (69083, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 36, оф. 4003)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30)

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - третя особа), 2. Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - третя особа 2), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича, винесені у виконавчому провадженні ВП№62197301 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову про арешт майна боржника від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову приватного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 11.06.2020 ВП №62197301.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27.05.2020 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 відповідачем відкрито виконавче провадження №62197301, в межах якого винесено решту оскаржуваних постанов. Позивач вважає спірні постанови протиправними, з огляду на те, що: стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; постанову про арешт майна боржника винесено на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», а не ч. 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», крім того, накладення арешту не забезпечує реального виконання виконавочого напису, оскільки спірна квартира вже перебуває в іпотеці; приватним виконавцем не враховано те, що ? частина спірної квартири належить ОСОБА_2 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.02.2012 у справі №2-609; основна винагрода приватного визначена невірно, оскільки розрахована від суми заборгованості, а не від вартості квартири. З урахуванням наведених обставин, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30.06.2020, у зв`язку з невідповідністю позову вимогам статей 160, 161 КАС України, позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви до першого робочого дня включно після завершення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), але не менше, ніж протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4142/20 та призначено судове засідання на 27.07.2020; у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовлено; у задоволенні клопотання позивача про витребування від Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) доказів відмовлено.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 24.07.2020 №33849), в якому пояснив, що згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, а відповідно до п. 1 ч. 4. ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. При цьому, як свідчать відмітки на виконавчому документі, останній раз він повертався стягувачу 23.10.2017, а отже граничним строком пред`явлення його до виконання є 23.10.2020. Вказує, що статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право стягувача надати відому йому інформацію про конкретне майно боржника або інші відомості, що можуть сприяти примусовому виконанню рішення, тоді як винесення постанови про арешт майна передбачено ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, в даному випадку у своїй заяві стягувач не повідомляв про наявність у боржника майна, а лише просив прийняти до виконання виконавчий документ, у якому зазначено майно, на яке слід звернути стягнення. Також, відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_1 . Стосовно постанови про стягнення основної винагроди зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що приватний виконавець одержує основну винагроду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, але не більше 22 544,23 грн. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні.

24.07.2020 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №33919), а саме просить витребувати оригінали матеріалів всіх виконавчих проваджень, які відкривались Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (його правонаступниками) в ході примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216, за яким стягувачем є ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» (нині - АТ «ТАСКОМБАНК», а боржником - ОСОБА_1

24.07.2020 від позивача надійшло клопотання (вх. №33920) про відкладення розгляду справи.

27.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №33968), в якій він спростовує аргументи відповідача.

27.07.2020 від третьої особи надійшли пояснення (вх. №33978), аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву, в яких Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» просить відмовити у задоволенні позову.

Протокольною ухвалою суду від 27.07.2020, за клопотання позивача, відкладено розгляд справи до 03.08.2020.

30.07.2020 від відповідача надійшло клопотання (вх. №34712) про долучення до матеріалів справи витягу з системи АСВП та розгляд справи без його участі (в порядку письмового провадження).

31.07.2020 від представника третьої особи надійшла заява (вх. №34845) про залучення додаткових доказів, а саме копій постанов про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу, винесених на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216. Також просить розглянути справу за його відсутності.

31.07.2020 від позивача надійшло клопотання (вх. №34904) про відкладення розгляду справи.

Ухвалами суду від 03.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та відмовлено у відкладенні розгляду справи.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 16.04.2008 №КФ(03)82-08 укладено іпотечний договір від 16.04.2008 № ЗФ(03)82-08, за умовами якого ОСОБА_1 (Іпотекодавець) передає в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» (Іпотекодержатель) об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 12561871), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 75,3 кв. м., житловою площею 50,1 кв. м. (п. 1. 2 Договору).

16.03.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. вчинено виконавчий напис №1216, яким запропоновано звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 75,3 кв. м., житловою площею 50,1 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 . За рахунок заставленого майна запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» у розмірі 223 242,38 грн. При цьому, у виконавчому написі зазначено, що він має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня вчинення.

27.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем, за заявою АТ «ТАСКОМБАНК», винесено постанову про відкриття виконачого провадження №62197301 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216.

В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем також винесено постанови, зокрема:

від 27.05.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено такі витрати у розмірі 173,00 грн.;

від 27.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно до якої сума винагроди становить 22 544,23 грн.;

від 27.05.2020 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме замість ВАТ АБ «Бізнес Стандарт» зазначено АТ «Таскомбанк»;

від 27.05.2020 про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

від 11.06.2020 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме внесено зміни до резолютивної частини виконавчого документа.

Не погоджуючись із вищевказаними постановами, ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (тут та надалі - у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

За правилами пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (частина 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 визначено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , серед іншого, наполягає на тому, що стягувачем пропущено строк пред`явлення до виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216, у зв`язку із чим приватний виконавець мав повернути такий виконавчий документ без прийняття до виконання.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначає про те, що з офіційного веб-сайту Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що на примусовому виконанні у Мелітопольському МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебувало лише одне виконавче провадження, за яким боржником виступав ОСОБА_4 , а стягувачем - АТ «ТАСКОМБАНК», і яке відкрито 14.09.2016. Звідси, позивач доходить висновку, що виконавчий напис від 16.03.2009 №1216 до 14.09.2016 до виконання не пред`являвся. Крім того, позивач вказує, що жодних постанов про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 він не отримував.

Разом із тим, суд відхиляє вказані доводи позивача з огляду на таке.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

В силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом з системи «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2013 та зобов`язання державного виконавця постановити постанову про відмову у відкриття виконавчого провадження. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2013 у справі № 808/5543/13-а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. При цьому, судом при розгляді справи № 808/5543/13-а встановлено наступні обставини: «…виконавчий напис №1216 від 16.03.2009 перебував на примусовому виконанні вперше у ВДВС Мелітопільського МУЮ з 27.05.2009 по 26.06.2012 у продовж якого здійснювались виконавчі дії. Постановою від 26.06.2012 року виконавчий напис був повернутий стягувачеві, в порядку п.6 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 27.05.2013 до відділу державної виконавчої служби на примусове виконання за заявою представника АТ «ТАСкомбанк» Ж.С.Візіренко повторно пред`явлений виконавчий напис № 1216, виданий 16.03.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І. про звернення стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1 …29.05.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження. Того ж дня, 29.05.2013 державним виконавцем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, якою змінено назву стягувача АТ "Бізнес Стандарт" на АТ "ТАСКОМБАНК". Копії постанови також направлено сторонам виконавчого провадження…За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не був пропущений, оскільки при попередньому здійсненні виконавчих дій за зазначеним виконавчим написом державним виконавцем 04.04.2013 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.п. 2,9 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягувачу надано строк для повторного пред`явлення для виконання до 04.04.2014…». Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2013 у справі № 808/5543/13-а сторонами не оскаржена, а отже набрала законної сили.

Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 перебував на примусовому виконанні у ВДВС Мелітопільського МУЮ з 27.05.2009 по 26.06.2012, про що позивачу достовірно було відомо.

В подальшому, виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 перебував на примусовому виконанні у ВДВС Мелітопольського МУЮ та повертався стягувачу постановами від 04.04.2013, від 13.02.2014, від 26.06.2014, від 29.12.2014, від 26.06.2015, від 26.07.2016, від 23.10.2017, що підтверджується відмітками державних виконавців на виконачому написі нотаріуса.

Крім того, третьою особою до матеріалів справи надано копії постанов державних виконавців ВДВС Мелітопольського МУЮ про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу, з яких також вбачається, що виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 перебував на примусовому виконанні у ВДВС Мелітопольського МУЮ у такі періоди: з 24.01.2013 по 04.04.2013 (ВП №13009660, відновлене на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012); з 29.05.2013 по 13.02.2014 (ВП №38156291); з 25.04.2014 по 26.06.2014 (ВП №43103107); з 22.09.2014 по 29.12.2014 (ВП №44779468); з 12.02.2015 по 26.06.2015 (ВП №46440163); 27.05.2015 - 26.07.2016 (ВП №48213715); з 14.09.2016 по 23.10.2017 (ВП №52179325).

Отже, враховуючи приписи статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», беручи до уваги те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Білоусова О.І. від 16.03.2009 №1216 повернено стягувачу постановою державного виконавця від 23.10.2017, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався та в подальшому встановлювався з дня такого повернення - 23.10.2017, враховуючи, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, суд доходить висновку, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2020 №62197301 приватний виконавець діяв правомірно, а отже підстави для скасування даної постанови відсутні.

Стосовно посилань позивача на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.02.2012 у справі №2-609, на підставі якого ? частина спірної квартири належить ОСОБА_2 слід зазначити про таке.

За правилами частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 Цивільного кодексу України).

За визначенням пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом досліджено інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка міститься у матеріалах справи, з якої вбачається, що квартира (реєстраційний номер 12561871), розташована за дресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , частка власності 1/1.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право зокрема, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Доказів того, що позивач надавав до матеріалів виконавчого провадження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.02.2012 у справі №2-609, до суду не надано; водночас, з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, якою керувався приватний виконавець при вчиненні виконавчих дій, вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним власником спірної квартири.

Крім того, за правилами частини 1 статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Звідси, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2020 ВП №62197301 задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на те, що постанову про арешт майна боржника винесено на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», а не ч. 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», крім того, накладення арешту не забезпечує реального виконання виконавочого напису, оскільки спірна квартира вже перебуває в іпотеці, суд зазначає про таке.

Заходи примусового виконання рішень визначені в статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», серед них, зокрема: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначає початок примусового виконання рішення.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (частина 7 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця (частина 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника в рамках процедури примусового виконання виконавчого документу врегульовано ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою вказаної статті визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника визначає стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частина 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника (частина 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

За правилами частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.06.2003 №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 зазначеного Закону у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Оцінюючи посилання позивача на те, що приватний виконавець при винесенні постанови про арешт майна боржника мав керуватися ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а не ст. 56 даного Закону, суд виходить із того, що у заяві про відкриття виконавчого провадження, поданій АТ «ТАСКОМБАНК», стягувач не зазначав конкретне майно, що належить боржнику, а лише вказав, що надсилає на виконання виконавчий напис, яким звернуто стягнення на конкретне майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а отже на таке майно приватний виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, що прямо узгоджується із приписами ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, таку постанову приватний виконавець має право виносити при відкритті виконавчого провадження, і накладення приватним виконацем арешту на предмет іпотеки також не суперечить вимогам чинного законодавства.

Звідси, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника від 27.05.2020 ВП №62197301 задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на те, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначено невірно, суд зазначає про таке.

Нормами частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

В силу положень частини 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Так, частина 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, за правилами, встановленими частиною 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця розраховуються та стягуються не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Вказані положення узгоджуються із частиною четвертою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якої основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас пунктом 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Враховуючи, що стягненню на користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає сума у розмірі 225 442,38 грн. (223 242,38 грн. за кредитним договором та 2 200,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису), а заходом забезпечення такого стягнення є укладенння іпотечного договору від 16.04.2008 № ЗФ(03)82-08, за умовами якого ОСОБА_1 (Іпотекодавець) передає в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Акціонерний банк «Бізнес Стандарт» (Іпотекодержатель) об`єкт нерухомості (реєстраційний номер 12561871), що розташований за адресою: Запорізька область АДРЕСА_2 , а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 75,3 кв. м., житловою площею 50,1 кв. м., на підставі якого вчинено виконавчий напис №1216, приватний виконавець правомірно обчилив суму основної винагроди - 10% від суми, що належить стягнути - 22 544,23 грн. (225 442,38 грн.х10%).

Звідси, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27.05.2020 ВП №62197301 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 27.05.2020 ВП №62197301; постанову приватного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 11.06.2020 ВП №62197301 слід зазначити, що позивач вказані вимоги окремо не обґрунтовує, а лише вказує на протиправність вказаних постанов як похідних від постанови про відкриття виконавчого провадження. Звідси, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження суд відмовляє, дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням встановлених обставин у сукупності, суд доходить висновку про відстуність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 03.08.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко