Справа № 420/8105/19
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/8105/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області оформлене наказом №15-10012/13-19-СГ від 12.12.2019 р., яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для «01.03 Для ведення особистого селянського господарства» орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Одеської області, Татарбурнарського району, Струмківської сільської ради (за межами населеного пункту);

- зобов`язати відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 №М-15409/0/36-19 із урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, та прийняти рішення з урахуванням вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України та п. 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, у вигляді наказу, яким вирішити питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для « 01.03 Для ведення особистого селянського господарства» орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Одеської області, Татарбурнарського району, Струмківської сільської ради (за межами населеного пункту), згідно з клопотанням М-15409/0/36-19.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що дії відповідача порушують соціальні права позивача, оскільки позивач виконав всі необхідні дії, для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не дослідив графічні матеріали додані позивачем до суду та до відповідача. В той час як відповідач надав до суду графічні матеріали, які були навмисно зіпсовані відповідачем при їх роздрукуванні, адже сама заява та додані до неї документи були подані апелянтом за допомогою електронного сервісу.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги подане ним клопотання щодо витребування доказів.

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області у відзиві на апеляційну скаргу послалось на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Суд встановив, що 15.11.2019 року ОСОБА_1 , із застосування електронного сервісу, звернувся до відповідача із клопотанням (вх. № М-15409/0/36-19) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с. 5-6). При цьому апелянт додав графічні матеріали місця розташування бажаної земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-10012/13-19-СГ від 12.12.2019, апелянту відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав: «згідно із наданими графічними матеріалами не можливо визначити місце розташування земельної ділянки відповідно до навколишнього середовища з урахуванням комплексного розвитку території» (а.с. 33).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області дотримана «правова процедура», зокрема, щодо розгляду клопотанням від 15.11.2019 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу і як наслідок - прийняття оскарженого наказу від 12.12.2019 р.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За змістом статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі №815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд зазначає, що підставою за наявності якої апелянту було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є неможливість визначити місце розташування земельної ділянки відповідно до навколишнього середовища з урахуванням комплексного розвитку території на підстав наданих графічних матеріалів. При цьому до відзиву на позов відповідач у якості доказів неможливості використання наданих апелянтом графічних матеріалів надав роздруківку клопотання апелянта на якому проставлений штрихкодовий ідентифікатор із зазначенням дати та вхідного номеру, та роздруківку графічних матеріалів (а.с. 31, 32).

Позивач, звертаючись до суду з позовом також надав засвідчену роздруківку відповідного клопотання та графічних матеріалів (а.с. 5, 6).

Апеляційний суд зазначає, що зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо дослідження наданих сторонами доказів.

Апеляційний суд, зазначає, що звернення апелянта до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відбулось 15.11.2019 року шляхом подання відповідного клопотання через електронний кабінет «Е-сервіс», з використанням апелянтом свого електронного підпису, про що зазначив апелянт, як в позові, так і в апеляційній скарзі та що не заперечувалось відповідачем, а ні в суді першої інстанції, а ні при апеляційному перегляді справи. Доводи відзиву на апеляційну скаргу не містять заперечень, щодо подання апелянтом відповідного клопотання з використанням електронного кабінету «Е-сервіс».

Дослідивши зміст та вигляд наданих сторонами копій клопотання та графічних матеріалів, апеляційний суд погоджується з висновками апелянта щодо подання відповідачем до суду першої інстанції копій документів, що були роздруковані за допомогою технічних засобів, які мали технічні вади (зокрема недостатність тонеру у картриджі).

Окрім іншого, виготовлені відповідачем копії документів - клопотання та графічні матеріали, не засвідчені представником відповідача у встановленому законом порядку, а тому не є допустимими доказами у розумінні ст. 74 КАС України, оскільки заперечуючи проти позовних вимог, відповідач як суб`єкт владних повноважень, в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, був зобов`язаний надати допустимі докази, якими у цьому випадку є електронні докази (ст. 99 КАС України).

Оскільки апелянт в суді першої інстанції ставив під сумнів паперову копію поданого ним до відповідача графічного матеріалу, а відповідач не надав відповідних електронних доказів, не заперечуючи при цьому доводів апелянта стосовно того, що неналежна якість поданого відповідачем до суду першої інстанції клопотання із графічними матеріалами є вадою пристрою, з якого здійснювалась їх роздруківка, апеляційний суд відхиляє докази надані відповідачем щодо якості поданих апелянтом графічних матеріалів розташування бажаної земельної ділянки. Також, апеляційний суд зазначає, що відзив на апеляційну скаргу не містить посилань на наявність об`єктивних та поважних обставин, які унеможливили надання відповідачем - суб`єктом владних повноважень відповідних електронних доказів, на підтвердження обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення в суді першої інстанції та заперечення, якими він обґрунтовує свої вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині не вирішення питання щодо поданого позивачем клопотання про витребування доказів, щодо вирішення якого суд першої інстанції не прийняв жодного процесуального рішення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів наявність правових підставі для прийняття ним оскаржуваного наказу, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог, зокрема, скасування наказу відповідача №15-10012/13-19-СГ від 12.12.2019 р. та зобов`язання повторно по суті розглянути клопотання апелянта від 15.11.2019 року М-15409/0/36-19) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної власності, орієнтовною площею 2,0 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти певне рішення, на думку апеляційного суду є передчасною, оскільки щодо суті питання поставленого у клопотанні від 15.11.2019 року відповідачем не вирішувалось, оскільки оскаржуваний наказ обґрунтований формальною обставиною не доведеною у суді належними та допустимими доказами.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування, що мають значення для справи, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, сплату апелянтом судового збору за подання позову в сумі 768,40 грн. (а.с. 16), за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн. (а.с. 87) та чаткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що на користь апелянта має бути стягнуто 1280 грн. (що становить 2/3 частини від загальної суми сплаченого судового збору) у відшкодування судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-78, 139, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 382 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі № 420/8105/19 - скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №15-10012/13-19-СГ від 12 грудня 2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15 листопада 2019 року №М-15409/0/36-19, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених в цій постанові.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення у вигляді наказу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) у відшкодування судових витрат (сплаченого судового збору) 1280 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року у справі № 420/8105/19, протягом тридцяти календарних днів з дня отримання копії постанови апеляційного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04.08.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.