Справа № 160/4893/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/4893/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 (головуючий суддя Турова О.М.)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому позивач просив:

- визнати дії Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо відмови у внесенні в особові відмітки даних про національність громадянина ОСОБА_1 "німець" до актових записів цивільного стану протиправними;

- зобов`язати Тернівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести в особові відмітки данні про національність громадянина ОСОБА_1 "німець" до актових записів цивільного стану:

- про одруження, актовий запис №104 від 27 червня 2003 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області серія № І НОМЕР_1 ;

- про народження сина, актовий запис №104 від 27 квітня 2005 року на громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області серія № НОМЕР_2 ;

- про народження сина, актовий запис №204 від 10 серпня 2010 року на громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області серія № НОМЕР_3 ;

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що оскільки позивачем не оскаржується дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень процедури розгляду заяви позивача щодо внесення змін до актового запису, а оскаржується дії відповідача щодо невнесення відповідних змін до актових записів на підставі поданих документів, які, на думку позивача, підтверджують обґрунтованість вимог для внесення змін в актовий запис та спрямовані саме на захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина 1 статті 273 ЦКУ) на відображення в актовому записі щодо свого народження інформації та актових записів про шлюб та народження дітей належності позивача до німецької національності, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану, що, в свою чергу, є підставою для висновку, що спір повинен вирішуватись місцевим загальним суду відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Суд першої інстанції посилається на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2019р. у справі №807/45/17.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду. Вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження прийнята з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (пп. 2.13.1, 2.13.2, пункту 2.13 Правил). Тобто, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. Посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.05.2019 у справі № 398/4017/18.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Також зазначає, що у Постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі №369/4094/16-а зазначено, що питання зміни національності громадянами України регулювалися Указом Президента України від 31.12.1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» (який втратив чинність 27.01.1999), відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які досягли 16-ти річного віку при одержанні паспорта. Вказує, що чинним законодавством не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають в шлюб. Таким чином забезпечується рівність всіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні». Примушування громадян у будь-який формі до відмови від своєї національності не допускається. Також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18 дійшла висновку, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що в свідоцтві про народження його національність встановлена не була, проте, на той час, правилами реєстрації народження було встановлено, що національність дітей встановлюється за національністю батька, а, оскільки національність його батька - "німець", то і позивач за національністю є "німець". У зв`язку із тим, що в особових відмітках актових записів про шлюб позивача і свідоцтвах про народження його дітей не міститься запису про його національність, останній звернувся із заявою та документами до Тернівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо внесення відповідних доповнень в особові відмітки до вищезазначених актових записів. За результатами розгляду цієї заяви відповідач висновком від 24.04.2020 року №419/20.33-13 повідомив позивача про відмову у внесенні змін про національність до актових записів цивільного стану, так як графа "національність" у бланках свідоцтв відсутня і у відмітках раніше не було зазначено про таке. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки всі надані ним документи свідчать про його соціальну приналежність до німецького народу та його виховання на культурі та традиціях німецьких сімей, тому має право на збереження своєї національної самобутності та відновлення своєї національності шляхом внесення відповідних змін в актові записи. На думку позивача, оскільки його національна належність є актом особистого самовизначення і жодним чином не впливає на його публічно-правові відносини з державою та на інтереси суспільства в цілому, то така відмова відповідача обмежує його право на приналежність до німецького народу, а також порушує право на вільне обрання та відновлення своєї національності, а відтак є протиправною. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду, висновки якої, з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, підлягають обов`язковому застосуванню до спірних провідини, у постанові від 03.07.2018 по справі №826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч.1, ч.2, ч.3 ст.49 Цивільного кодексу України (ЦКУ) унормовано, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01.07.2010 №2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Положеннями ч.1 ст.9 вказано Закону встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті , тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що у справах про оскарження відмови у реєстрації запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє, чи відповідне рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняте воно обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення.

Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для реєстрації актових записів цивільного стану.

Наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 425/2737/17, яку правильно врахував суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали суду.

За наслідком аналізу змісту позовної заяви, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що об`єктом перевірки у цій справі є не дотримання відповідачем процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до актового запису й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, що свідчить про приватноправовий характер спору між сторонами.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи викладені вище правові норми колегія суддів апеляційної інстанції визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спір у справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Той факт, що Тернівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є відповідачем у цій справі, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №820/4733/17.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 398/4017/1, на яку посилається позивач, зокрема зазначено, що: «справа не містить ознак публічно-правового спору, а вимоги про зобов`язання органу ДРАЦС внести зміни до актових записів щодо національності матері та баби заявниці є похідними від її вимог установити певні обставини і неправильність відомостей, що містяться у таких записах».

Великою Палатою Верховного Суду за результатами розгляду справи № 398/4017/18 також зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. Тобто, вказана постанова Великої Палати Верховного Суду вказує саме на те, що справа не містить ознак публічно-правового спору.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у Постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі №369/4094/16-а зазначено, що питання зміни національності громадянами України регулювалися Указом Президента України від 31.12.1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» (Указ втратив чинність 27.01.1999).

Відповідно до цього Указу, національність могла бути змінена особами, які досягли 16-ти річного віку при одержанні паспорта.

Натомість, нормами чинного законодавства України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають в шлюб.

У такий спосіб забезпечується рівність всіх громадян України незалежно від національності чи етнічного походження, а також забезпечується право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні».

При цьому, примушування громадян у будь-який формі до відмови від своєї національності не допускається.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18 дійшла висновку, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження.

Отже справа щодо національності не містить ознак публічно-правового спору та не є предметом розгляду адміністративним судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

В повному обсязі постанова виготовлена 05.08.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова