Справа № 404/1964/20
Суддя: Кулінка Л. Д.
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/1964/20
Номер провадження 2-а/404/174/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Барахманської А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до інспектора Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, сержанта поліції Попова Владислава Олеговича (перший батальйон, перша рота) (місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Юрія Бутусова, будинок № 22Б), за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у місті Кропивницькому Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Юрія Бутусова, будинок № 22Б); Департамент патрульної поліції України (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3), про визнання неправомірною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕАК № 2188384 від 02 березня 2020 року, та закриття провадження по справі. В обгрунтування поданого позову зазначено, що постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки розгляд справи на місці вчинення правопорушення працівниками поліції не проводився, постанову про вчинене адміністративне правопорушення позивачу не було вручено. Лише 07.03.2020 року позивачу стало відомо з електоронного кабінету водія про існування винесеної проти нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕАК № 2188384 від 02 березня 2020 року, яку він отримав 26.03.2020 року, а тому просить суд визнати її неправомірною та скасувати.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2020 року поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі частини другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у місті Кропивницькому Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції України та призначено судове засідання (а.с. 32-34).

В судовому засіданні судом з`ясовано, що позов подано без додержання вимог, викладених у статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 травня 2020 року, а.с. 69-71).

На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду від 21 травня 2020 року позивачем подано заяву (вх. № 18427 від 21.05.2020 року), якою усунуто недоліки адміністративного позову (а.с. 74-75).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2020 року в порядку частини чотирнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України продовжено розгляд вищевказаної адміністративної справи та призначено судове засідання (а.с. 79-80).

Позивач в судовому засідання свій адміністративний позов підтримав та зазначив, 02.03.2020 року приблизно о 19.00 позивач перебував біля власного автомобіля, як в цей час працівниками правоохоронних органів йому було нанесено удари, після чого проведено обшук його автомобіля, який в подальшому був евакуйований в невідомому напрямку. Надалі після вищевказаних подій позивач звернувся з заявою про вчинення проти нього кримінального правопорушення до правоохоронних органів та органів прокуратури. 14.03.2020 року автомобіль було повернуто позивачу. В подальшому, 07.03.2020 року з електронного кабінету водія йому стало відомо, про винесення проти нього постанови про вчинення адміністративного правопорушення. В зв`язку з цим останній двічі звертався до керівництва Управління патрульної поліції в Кіровоградській області щодо отримання копії вказаної постанови, оскільки йому не було відомо яке саме адміністративне правопорушення йому інкриміновано. Тільки 26.03.2020 року позивач отримав копію оскаржуваної постанови, що підтверджується листом з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, який міститься в матеріалах справи (а.с. 30, 100).

Відтак ОСОБА_1 просить визнати неправомірною та скасувати зазначену постанову про адміністративне правопорушення, оскільки при її складанні працівниками поліції було вчинено ряд порушень з боку чинного законодавства, а саме, як зазначено позивачем на місці вчиненого правопорушення розгляд справи працівниками патрульної поліції не здійснювався, його не було повідомлено про вчинене ним правопорушення як передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 42-47). У встановлений ухвалою строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем порушено Правила дорожнього руху, що останньому було роз`яснено його права та обов`язки, в постанові про адміністративне правопорушення чітко вказана суть самого правопорушення, а також оскаржувана постанова складена відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395. Відповідач в своєму відзиві зазначає що, позивачем було порушено вимоги пункту 15.10.в Правил дорожнього руху, дані обставини також зафіксовано на відеозаписах які було додано до відзиву, та вказана подія підтверджується поясненнями свідків (а.с. 42-48).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 39, 40, 91).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаментом патрульної поліції подано клопотання (вх. № 17715 від 15.05.2020 року) про розгляд справи без участі представника Департаменту патрульної поліції (а.с. 53-54).

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, допитавши свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Інспектором Управління патрульної поліції в Кіровоградській області сержантом поліції Поповим Владиславом Олеговичем складено постанову серії ЕАК № 2188384 від 02 березня 2020 року, в якій зазначено, що 02 березня 2020 року о 21 год. 55 хв. в місті Кропивницькому по вулиці Героїв України, будинок № 12, корпус № 1, водій здійснив стоянку транспортного засобу GELLY CK, державний номерний знак НОМЕР_2 на тротуарі не залишив для руху пішоходів 2 метри біля під`їзду № 5, чим порушив пункт 15.10.в Правил дорожнього руху, а саме порушення стоянки, стоянка на тротуарах де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів (а.с. 5-6).

До позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідач зазначав, що розглядаючи адміністративну справу він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем подано клопотання (вх. № 17716 від 15.05.2020 року), про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем порушено строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення. В обгрнтування відповідач вказує, що оскаржувана постанова направлялась на адресу позивача, але була повернута на адресу Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, та як доказ надав копію трекінгу поштового відправлення (а.с. 49-52).

Щодо заявленого клопотання суд вважає за необхідне зазначити. Частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено про отримання чи відмову від її отримання позивачем, на доданій відповідачем відеофіксації моменту вчинення правопорушення, відсутні докази розгляду працівниками патрульної поліції справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушенням та враховуючи те, що позивачем додано копію листа начальника Управління патрульної поліції України за вих. № Ц-125/41/34/02-202 від 26.03.2020 року щодо розгляду звернення ОСОБА_1 для отримання ксерокопії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕАК № 2188384 від 02 березня 2020 року, аналізуючи дати звернення позивача та отримання ним відповідей, зважаючи на дату подання позову (26.03.2020 року (поштою)), причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а зроблений судом, в ухвалі про відкриття провадження від 21.04.2020 року, висновок про поновлення пропущеного строку є обґрунтованим.

Відтак справа розглядається судом по суті і вирішуючи адміністративний позов суд встановив таке.

Відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

За змістом статтей 251 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пунктів 15.1, 15.10.Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, оскільки на доданій відповідачем як доказ відеофіксації відсутнє повідомлення позивача про вчинене ним адміністративне правопорушення, на яких підставах та у зв`язку з чим винесена працівниками патрульної поліції постанова щодо вчинення останнім адміністративного правопорушення позивача не повідомлено, не зачитані права та обов`язки особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи про адмімінстаривне правопорушення не здійснювався взагалі, при цьому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена.

З наданої відеофіксації неможливо встановити самого порушення позивачем відстані між його транспортним засобом та тротуаром. Разом з тим, доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля позивача до відрізку тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять. Більш того, на фото, що надані позивачем (а.с. 59, 60) відсутній тротуар.

Подані до відзиву до матеріалів справи додано письмові пояснення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 46-47), не можуть бути прийняті судом до уваги, так як не відповідають вимогам допустимості та достовірності у розумінні статтей 74, 75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, судом допитано в якості свідка самого позивача, який зазначив, що розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не було, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не була складена та вручена позивачу на місці вчинення правопорушення, дії працівників патрульної поліції були зухвалими та агресивними. Щодо неправомірності дій працівників патрульної поліції також вказував ОСОБА_4 , який був допитаний в якості свідка за клопотанням позивача.

Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що до повноважень інспектора патрульної поліції входить виявлення, фіксування та винесення санкції за адміністративне правопорушення, вчинене водіями при керуванні транспортним засобом, при порушенні обов`язкових норм Кодексу України про адміністративні правопорушення чи інших правил.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не доведена, а тому оскаржувана постанова серії ЕАК № 2188384 від 02.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255.00 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

У відповідності до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов задоволено на користь позивача, та враховуючи те, що останнім здійснена сплата судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 21.05.2020 року (а.с. 75), вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції як юридичної особи та головного розпорядника бюджетних коштів.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у справі, суд вказує, що згідно частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також зазначення затраченого часу на складання відзиву та інших процесуальних документів, чи вчинення інших дій. Особа для підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу має надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, але не детальний хронометраж кожної дії, що входить до складу таких робіт (послуг).

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 15.05.2020 року (а.с. 109); детальний опис робіт (наданих послуг) від 06.08.2020 року (а.с. 111); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 68 від 15.05.2020 року про оплату послуг надання професійної правничої допомоги на суму 5000,00 грн. (а.с. 110). Тобто в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак при вирішення питання стягнення розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд враховує частину п`яту статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, які мають бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції як юридичної особи та головного розпорядника бюджетних коштів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 10, 122, 247, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення; статтями 72, 73, 77, 91, 121, 132, 134, 139, 242, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), до інспектора Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, сержанта поліції Попова Владислава Олеговича (перший батальйон, перша рота) (місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Юрія Бутусова, будинок № 22Б), за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції у місті Кропивницькому Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 25030, місто Кропивницький, вулиця Юрія Бутусова, будинок № 22Б); Департамент патрульної поліції України (місцезнаходження: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3), про визнання неправомірною та скасування постанови, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 2188384 від 02.03.2020 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок № 3) судовий збір у розмірі 840,80 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення даного рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06.08.2020 року.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда