Справа № 520/6069/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 серпня 2020 р. Справа № 520/6069/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньов О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, у якому просить суд (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправним і скасувати Наказ № 77 о/с начальника Головного управління Національної поліції України в Харківській області Валерія Сокуренко від 02 квітня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області вчинити певні дії - відновити порушені права позивача ОСОБА_1 шляхом відновлення його на посаді заступника начальника слідчого управляння ГУНП в Харківській області, негайно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача в період його перебування на лікарняному керівництвом ГУНП в Харківській області без згоди позивача фактично було не переміщено, а переведено на посаду, яка не може вважатися рівнозначною попередній.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що істотні умови праці підполковника поліції ОСОБА_2 Д ОСОБА_3 не змінилися, видання наказу про переміщення без згоди поліцейського передбачено пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VІІI та відсутня будь-яка заборона про його видання у період перебування поліцейського на лікарняному. Окрім того, позивач не повідомляв ГУНП в Харківській області про перебування на лікуванні.

У відповіді на відзив на позовну заяву, докази надіслання якої відповідачу відсутні, позивач зазначив, що відповідач не спростував твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог та всіх порушень, викладених у позові.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, відповіді на відзив, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу в органах внутрішніх справ Харківської області з вересня 1992 року по теперішній час.

ОСОБА_1 прийнятий на службу до ГУНП в Харківській області 07.11.2015 і наказом ГУНП в Харківській області від 11.09.2018 № 249 о/с призначений на посаду заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області.

19.02.2020 наказом Національної поліції України № 130 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» в ГУНП в Харківській області створено управління інформаційно-аналітичної підтримки.

Начальником слідчого управління полковником поліції Чижом С.А. підготовлено 17 березня 2020 року подання щодо доцільності призначення на посаду заступника начальника управління начальника відділу формування та супроводження інформаційних ресурсів управління інформаційно-аналітичної підтримки підполковника поліції Маслія Євгена Дмитровича.

Начальником департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України 02 квітня 2020 року погоджено призначення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаду заступника начальника управління - начальника відділу формування та супроводження інформаційних ресурсів управління інформаційно-аналітичної підтримки.

Наказом ГУНП в Харківській області від 02 квітня 2020 року № 72о/с підполковника поліції ОСОБА_1 переміщено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу формування та супроводження інформаційних ресурсів управління інформаційно-аналітичної підтримки, звільнивши його з посади заступника начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області. Наказ винесено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби).

Вважаючи протиправним вказаний наказ, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Пунктом 8 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

У постанові від 17.02.2015 №1-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Закон № 580-VIII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить визначення поняття «рівнозначна посада». Водночас слід враховувати положення частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, згідно з якою служба в поліції є державною службою особливого характеру.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» 10 грудня 2015 року № 889-VIII рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно з частинами першою та другою статті 51 Закону України «Про державну службу» посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», розмір посадового окладу заступника начальника управління; начальника відділу, що не входить до складу управління апарату ГУ НП України в областях складає 3400 грн.

Тобто, посадовий оклад позивача на новій посаді не змінився.

Аргументи позивача та відповідача щодо відповідно зміни та не зміни кола функціональних обов`язків не можуть слугувати підставою для висновку про рівнозначність посад, адже закон прямо визначає критерії визначення рівнозначності посад за групами оплати праці.

Суд звертає увагу, що у Законі № 580-VIII йдеться про можливість переміщення поліцейського по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей (пункт 8 частини десятої статті 62 Закону).

Згідно з оскаржуваним наказом позивача переміщено «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби», при цьому підставою для оскаржуваного наказу визначено рапорт заступника начальника ГУНП в Харківській області від 01.04.2020, подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 17.03.2020.

У рапорті Заступника начальника ГУНП в Харківській області В.Крикуна вказано, що позивач має досвід в управлінській діяльності та особисті організаційні якості. У поданні заступника начальника ГУНП в Харківській області зазначено, що за період роботи на посаді заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку. Добрий організатор, вмілий та професійно грамотний керівник, здатний вирішувати питання у будь-яких складних обставинах та приймати вірні рішення. Має керівний досвід служби в ОВС та поліції. Добре знає нормативні та законодавчі документи, що регламентують діяльність поліції, в роботі використовує свій життєвий досвід та приймає виважені рішення. Має почуття офіцерської честі, аналітичні здібності, а свій досвід передає молодим працівникам. Користується високим авторитетом серед колег по службі. Має високі моральні якості. Є зразком виконання службових обов`язків. Постійно працює над підвищенням рівня своїх знань, впровадження у службову діяльність сучасних технологій. Має аналітичні здібності, роботу будує на засадах планування, систематизації та аналізу. Ініціативний. Постійно активізує заходи щодо розкриття та розслідування кримінальних правопорушень. За характером рішучий, наполегливий, дисциплінований. старанний, тактовний. Морально стійкий, в побуті скромний. Фізично розвинений, у стройовому відношенні підтягнутий, українською мовою володіє. Службу в поліції цінує. Основні показники службової діяльності за займаною посадою добрі.

Також вищевказані подання та рапорт містять посилання на те, що службовою необхідністю є належна взаємодія управління інформаційно-аналітичної підтримки та слідчого управління у сфері інформаційно-аналітичної діяльності для належного досудового розслідування кримінальних правопорушень.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивача переміщено на рівнозначну посаду, виходячи з інтересів служби з урахуванням результатів виконання покладених на позивача обов`язків та його професійних, особистих якостей, що свідчить про відсутність порушення відповідачем вимог Закону України "Про Національну поліцію".

Щодо аргументів позивача щодо того, що у спірних правовідносинах мало місце не переміщення, а переведення його на іншу посаду, суд зазначає, що відповідно до приписів ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Отже, рапорт заступника начальника ГУНП в Харківській області від 01.04.2020 та подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 17.03.2020 винесені особами, які відповідно до наведених вище норм уповноважені ініціювати питання переміщення по службі підпорядкованих поліцейських у зв`язку із службовою необхідністю, при прийнятті якого не потребується одержання згоди поліцейського.

При цьому тлумачення понять "переведення" та "переміщення" позивачем здійснюється з урахуванням положень КЗпП України та судової практики в категорії трудових спорів, при цьому, як вже встановлено судом вище, спеціальним законом у межах спірних правовідносин є саме Закон України "Про Національну поліцію".

Щодо зміни істотних умов праці, суд зазначає, що Закон України "Про Національну поліцію" не встановлює обмежень щодо переміщення поліцейських у зв`язку зі зміною істотних умов праці, окрім того, до суду не надано доказів того, що у позивача дійсно відбулась зміна істотних умов праці, адже місце роботи (Київський район м.Харкова) та умови оплати праці позивача не змінились.

До суду також не надано доказів укладення із позивачем контракту про проходження служби в поліції, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача про те, що від поліцейських не можна вимагати виконання роботи, не обумовленої контрактом. Таке твердження також спростовується вищенаведеними висновками суду про рівнозначність посади, на яку переміщено позивача, виходячи із інтересів служби.

Суд зазначає, що перебування позивача на лікарняному не може слугувати підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним, оскільки чинне законодавство не встановлює обмежень щодо переміщення поліцейського на іншу посаду під час перебування його на лікарняному, а тому аргументи позивача в цій частині є неприйнятними.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Приймаючи рішення щодо відмови у позові, суд враховує не тільки відсутність порушень закону відповідачем при прийнятті оспорюваного наказу, а також і відсутність доказів того, що права позивача у спірних правовідносинах порушено.

Так, гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

При цьому позов мотивовано посиланнями позивача фактично на його незгоду з переміщенням на іншу посаду, що він суб`єктивно вважає примусовою працею, при цьому будь-якого іншого обґрунтування порушення своїх прав позивач не наводить. У той же час відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено, що переміщення позивача відбулось на рівнозначну посаду та виходячи із інтересів служби, за наявності відповідних повноважень, визначених законом, що свідчить про відсутність порушень чинного законодавства відповідачем та має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 05 серпня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов