Справа № 696/999/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 696/999/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шкреба В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, третя особа - інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Вериженко Євгеній Васильович, про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, у подальшому заміненого на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Житомирській області (далі - Відповідач, УПП в Житомирській області), про визнання неправомірними дій поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Вериженка Євгенія Васильовича та скасування його постанови від 30.08.2019 року серії ДП 18 №014793 за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 27.01.2020 року залучено до участі у справі поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Вериженка Євгенія Васильовича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, Сержант поліції).

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 року позов задоволено - скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №014793 від 30.08.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КпАП України, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог ч. 5 ст. 258 КпАП України Сержантом поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а у порушення ч. 3 ст. 283 КпАП України в оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовну заяву залишити без задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, наявними у матеріалах справи доказами та відеозаписами підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а їх оцінка у сукупності свідчить про намір останнього ухилитися від відповідальності, по-друге, жодних порушень порядку та процедури притягнення особи до відповідальності матеріали справи не містять, по-третє, суд безпідставно вказав на протиправне нескладання Третьою особою протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки щодо даної категорії справ його складання не передбачено взагалі, по-четверте, зразок постанови про накладення адміністративного стягнення не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото чи відеозапис.

Після усунення визначених в ухвалі від 19.05.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.07.2020 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд на 05.08.2020 року.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Сержантом поліції 30.08.2019 року було складено постанову серії ДП18 №014793 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 4; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення п. п. 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху України застосовано передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 30.08.2019 року о 13:34 автомобіль Toyota Avensis, днз. « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_1 , на 236 кілометрі траси Київ-Чоп рухався у крайній лівій смузі при вільній правій без наміру розвороту чи повороту, чим порушив п. 11.2 та п. 11.5 ПДР України.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 23, 222, 251, 252, 258, 268, 276, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 9, 72, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Третьою особою при накладенні адміністративного стягнення не було забезпечено складення протоколу про адміністративне правопорушення, а в оскаржуваній постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відтак твердження суду першої інстанції про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України є безпідставним та не узгоджується з приписами ст. 258 КпАП України та п. 4 розд. 1 Інструкції №1395.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що обов`язковою умовою зазначення у постанові технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є те, що такий запис здійснювався. Застосовуючи до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду у справі №524/1284/17, суд першої інстанції не врахував, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», який набрав чинності 27.09.2018 року, абзац четвертий частини третьої статті 283 КпАП України викладено у такій редакції: «технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався)». Матеріали справи свідчать, що безпосередньо запис адміністративного правопорушення у момент його вчинення Сержантом поліції не здійснювався, а відтак в останнього був відсутній обов`язок із зазначення в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким такий запис здійснювався. Таким чином, наданий разом із відзивом на позов відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен оцінюватися як доказ у порядку, передбаченому КАС України.

Оскільки внаслідок невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права останнім всупереч положень процесуального права не досліджувалися докази, надані Відповідачем на підтвердження факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Приписи п. 11.2 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно п. 11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається зі змісту відеозапису № (00:04-00:14), що міститься на наявному у матеріалах справи та наданому Відповідачем до відзиву на позов диску (а.с. 45), автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , рухався у крайній лівій смузі при вільній правій без наміру розвороту чи повороту.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту вказаного відеозапису у межах згаданого вище хронометражу свідчить, що Позивачем здійснювалося випередження двох попутних транспортних засобів, що рухаються поряд по суміжній смузі. При цьому, у момент завершення відповідного маневру автомобіль ОСОБА_1 досяг початку суцільної смуги, розташованої перед пішохідним переходом. На вказані обставини вказував Позивач як у своїх письмових (а.с. 6), так і в усних поясненнях, які надавалися ним у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судовою колегією враховується, що відповідно до п. 1.1 розд. 34 ПДР України вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

Згідно п. 1.5, п. 1.11 розд. 34 ПДР України горизонтальна розмітка, зокрема, позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку; поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік.

При цьому у пункті 1 розд. 34 ПДР України міститься припис, за яким лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

У свою чергу, лінію 1.11 дозволяється перетинати тільки з боку її переривчастої частини, а з боку суцільної - лише по завершенні обгону чи об`їзду перешкоди.

Таким чином, Правила дорожнього руху прямо забороняють водію перетинати вузьку суцільну лінію за виключенням випадків завершення обгону чи об`їзду перешкоди. Разом з тим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин мало місце випередження ОСОБА_1 попутних транспортних засобів лівою смугою руху, а повернення останнього у праву смугу руху було можливе лише після завершення суцільної лінії, розташованої перед пішохідним переходом, то судова колегія приходить до висновку про відсутність у діях Позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню саме з наведених вище мотивів.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи спростовується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, оцінка щодо чого судом першої інстанції не надавалася, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з мотивів та висновків, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

Надання оцінки доводам Позивача щодо протиправності дій Сержанта поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КпАП України, судова колегія не здійснювала, позаяк постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2019 року у справі № 696/1058/19 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ст.122-2 КпАП України закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85511889). Відтак позовні вимоги про визнання протиправними дій Сержанта поліції задоволенню не підлягають.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати прийняту інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Вериженком Євгенієм Васильовичем постанову від 30 серпня 2019 року серії ДП18 №014793 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 05» серпня 2020 року.