Справа № 260/2228/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2228/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

позивач не з`явився,

представника відповідача Пупена Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 липня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 05 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому просить: 1) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, в період 2019, 2020 р.р., як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю; 2) стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розрахунок проведений з ОСОБА_1 відповідачем при його звільненні не містив компенсації за невикористані додаткові відпустки, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю за 2019 та 2020 роки. Відповідь на рапорт позивача про виплату такої компенсації була негативною, а з її змісту вбачається, що виплата компенсації при звільненні за їх невикористання неможлива, оскільки позивач не є батьком одинаком та в посвідченні дитини з інвалідністю не вказано групу інвалідності підгрупи А І групи. Вважає, що має місце факт порушення з боку суб`єкта владних повноважень інтересів позивача. Також, звертає увагу, що окрім порушень, вказаних у позові, мало місце завдання позивачу моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що розірвання шлюбу на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2019 року та встановлення місця проживання дитини позивача, з батьком, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводить факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджує виховання ним дитини без матері, що необхідно військовослужбовцю, яким на момент спору був позивач для того, щоб використовувати зазначені відпустки. Звертає увагу, що документу, який би підтверджував, що мати дитини позивача не бере участі у вихованні дитини та не виконує своїх батьківських обов`язків, ним не був наданий, незважаючи на те, що у відповідях, які надсилались позивачу, відповідач звертав увагу на це.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Разом з тим, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримав статус і посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

Під час перебування на військовій службі, рапортом від 18.11.2019 року позивачем було повідомлено відповідача про свій сімейний стан та наявність у нього на повному утриманні і вихованні, без участі матері, дитини з інвалідністю, - його сина ОСОБА_2 . До вказаного рапорту, позивач додав наступні документи: копію свідоцтва про народження дитини; копію посвідчення дитини з інвалідністю; копію висновка ЛЛК про хворобу дитини.

У змісті зазначеного рапорту позивач вказав про факт розлучення з дружиною на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29.08.2019 року та повідомив відповідача про те, що згідно ст. 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу, як батьку, який виховує дитину (дитину з інвалідністю) без матері надаються пільги, передбачені законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 10.03.2020 року позивача звільнено з військової служби в запас, за станом здоров`я на підставі висновку військово лікарської комісії про непридатність до військової служби.

24 березня 2020 року позивач звернувся з рапортом вх. № 2111 до командира військової частини НОМЕР_2 про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, у томі числі, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю. До вказаного рапорту було додано наступні документи: копію посвідчення учасника бойових дій; копія посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; копія рішення суду про розлучення; копія свідоцтва про народження дитини; копія посвідчення дитини з інвалідністю.

09 квітня 2020 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 91 позивач був виключений із списків особового складу військової частини з проведеним розрахунком та виплатою відповідних сум грошових коштів при звільненні.

Разом з тим, розрахунок проведений з позивачем при звільненні не містив компенсації за невикористані додаткові відпустки, як бать, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю за 2019 та 2020 р.р.

У відповіді на рапорт позивача від 24.03.2020 року вх. № 2111 про виплату такої компенсації, відповідач вказав, що додаток № 5, а саме: копія посвідчення дитини з інвалідністю серії НОМЕР_6 не містить відомостей, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. У рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2019 року по справі № 303/2995/19 судом не встановлено факту не участі матері у вихованні дитини та не позбавлено батьківських прав.

30 квітня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив переглянути зміст наданої відповіді та виплатити грошову компенсацію за вказані невикористані додаткові відпустки.

12 травня 2020 року позивачем було отримано відповідь на заяву № 150/53/478, якою відповідачем було повідомлено про відмову у розгляді питання з вище вказаних підстав та рекомендовано звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 19 Закону України «Про відпустки» передбачає, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує ми їх без матері (тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 Кодексу законів про працю України)

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Таким чином, зміст даної статті встановлює п`ять категорій працівників, що мають право на додаткову відпустку.

Таке право мають: 1) жінка, яка має двох або більше дітей віком до 15 років; 2) жінка, яка має дитину-інваліда; 3) жінка, яка всиновила дитину; 4) одинока мати; 5) батько, який виховує дитину без матері (в тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі); 6) особа, яка взяла дитину під опіку.

Жінка, яка має дітей, отримує право на додаткову відпустку за наступними підставами: 1) наявність двох або більше дітей у віці до 15 років; 2) наявність дитини і інвалідністю.

Оскільки дитиною вважається особа, що не досягла віку 18 років (ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»), підставою виникнення права на додаткову відпустку є наявність дитини у зазначеному віці.

Одинока мати має право на додаткову відпустку за наявності принаймні однієї дитини або дитини з інвалідністю.

Батько, який виховує дитину без матері (в тому числі в разі її тривалого перебування в лікувальному закладі) отримує право на додаткову відпустку в силу наявності хоча б однієї дитини.

Разом з цим, відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, тобто встановлено гарантії рівності прав жінки і чоловіка.

Отже, зазначене положення ст. 19 Закону України «Про відпустки» в частині прав визначених для жінок, поширюються і на чоловіків.

Звертаючись до відповідача з рапортом від 24.03.2020 року в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток, які надаються за вищезазначеним категоріям, позивач вказував про виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як батьку, який виховує дитину без матері та як батьку, який виховує дитину з інвалідністю.

Твердження про одиноку мати (батька) чи особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи рапорт не містить.

Разом з тим, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 303/2995/19 від 29 серпня 2019 року встановлено факт утримання та виховання позивачем свого сина, що підтверджено висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2019 року № 573/01-32/4765, врахованого при ухваленні зазначеного рішення суду при розірванні шлюбу.

Згідно вказаного висновку органом опіки та піклування встановлено і підтверджено те, що мати дитини ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківський обов`язків та проживає окремо від сина.

Відповідно до п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей).

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що в даному випадку спеціальний Закон не врегульовує дане питання і не відміняє окремого виду додаткових відпусток соціальні, про які йдеться в п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки», згідно якої установлюються види відпусток, в т.ч. соціальні відпустки, а саме додаткова відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитини особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

При цьому, стаття 19 цього Закону визначає категорії осіб яким вони надаються, а саме жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Таким чином, вказаним вище рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 303/2993/19 від 29.08.2019 року та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.2019 року № 573/01-32/4765 підтверджена відсутність участі матері в утриманні і вихованні дитини, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період 2019 року, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю.

Щодо вимоги про нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період 2020 року, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю, то суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність участі матері у вихованні дитини та не виконанні нею своїх батьківських обов`язків за період 2020 року.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. то вказана вимога не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. з відповідача, позивач покликався на завдання діями відповідача моральної шкоди, яка полягала у погіршенні здоров`я, внаслідок оскаржуваних дій, в результаті чого змушений був звертатися за медичною допомогою.

Разом з тим, позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди та чому ця шкода становить саме 50 000,00 грн., та як вона розрахована, а у суду відсутні достатні докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Крім того, у суду відсутні достатні докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період 2019 року, як батьку, який виховує дитину без матері та батьку, який виховує дитину з інвалідністю.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець