Справа № 127/14264/20
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

05 серпня 2020 р. Справа № 127/14264/20

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс М.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача - комунальне підприємство "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині приватизації підвального приміщення

УСТАНОВИВ

07.07.2020 до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Грачов Анатолій Віталійович в інтересах позивачки ОСОБА_1 з позовом до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача - комунальне підприємство "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині приватизації підвального приміщення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2020 справу № 127/14264/20 передано за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 03.08.2020.

За результатом автоматизованого розподілу справ між суддями, головуючим у справі визначено суддю Богоноса М.Б.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї матеріали, суд доходить висновку, що у відкритті провадження в справі слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 36 Закону № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як випливає із норми ч. 6 ст. 346 КАС України, завдання забезпечувати єдність судової практики із питань предметної юрисдикції судових спорів покладено на Велику Палату Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 по справі № 826/19681/16 роз`яснено, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тому, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, в першу чергу, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2006 серія ЯЯЯ № 771390, договору дарування частки квартири від 03.02.2012.

22.05.2020 рішенням 52 сесії 7 скликання Вінницької міської ради № 2282 затверджено «Перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації способом аукціону (група А)», яким передбачена, зокрема приватизація підвального приміщення площею 133,0 м2 по АДРЕСА_2 способом аукціону.

Однак, позивачка вважає рішення відповідача № 2282 від 22.05.2020 незаконним, та таким що підлягає скасуванню, оскільки на її думку, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, до яких зокрема відносяться підвали.

Позивачка зазначає, що дії відповідача щодо приватизації підвального приміщення суперечать вимогам законодавства, оскільки вказане підвальне приміщення є спільною власністю жителів будинку по АДРЕСА_2 Підвальне приміщення є допоміжним, а відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4 рп/2004 допоміжні приміщення, зокрема (підвали) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків.

Проаналізувавши аргументи позивачки, суд зазначає, що вона оскаржує рішення відповідача від 22.05.2020 № 2282 з тих підстав, що цим рішеннями орган місцевого самоврядування має намір розпорядитися об`єктом нерухомого майна, який, на її думку, є об`єктом спільної власності мешканців будинку. Натомість, Вінницька міська рада, приймаючи спірне рішення, керувалася тим, що підвальне приміщення по АДРЕСА_2 площею 133 кв.м. є об`єктом комунальної власності.

За таких обставин, прийняття судом рішення у цій справі безпосередньо пов`язано із оцінкою питання як суб`єкта права власності так і виду (форми) права власності на підвальне приміщення площею 133 кв.м. по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 .

Підсумовуючи наведене суд доходить висновку, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є захисту її цивільного права власності, яке вона вважає порушеним оскаржуваним рішенням Ради, а рішення суду про правомірність чи неправомірність спірного рішення від 22.05.2020 № 2282 є похідним від оцінки питанням права власності на підвальне приміщення по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 , що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

В даному ж випадку, порушення своїх прав позивачка вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, суб`єкта владних повноважень і ці наслідки пов`язані з порушенням права власності особи. Тому, такі спори відносяться до спорів про захист цивільних прав, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк особа звертаються до суду за захистом порушеного цивільного права.

З огляду на викладене у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, одночасно роз`яснивши позивачці можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

Щодо заяви позивачки про забезпечення позову, яка надійшла до суду разом із справою, то така не може бути розглянута адміністративним судом із наступних мотивів.

Як передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997), держави учасниці, гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією право на розгляд його справи (у тому числі заяв, клопотань у справах) судом «встановленим законом».

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Тому, враховуючи, що спір у цій справі не є публічно правовим та не може розглядатися адміністративним судом, відповідно і не може бути предметом розгляду у суді адміністративної юрисдикції й заява про забезпечення позову у такій справі. В іншому випадку заява буде вважатися такою, що не розглянута судом «встановленим законом», як того вимагає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги зазначене, заява про забезпечення позову може бути подана до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та на стороні відповідача - комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині приватизації підвального приміщення.

Роз`яснити позивачці можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Богоніс Михайло Богданович