Справа № 160/4956/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2020 року Справа № 160/4956/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27 січня 2020 року № 2-0, зобов`язання вчинити певні дії, -
05 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного агентства рибного господарства України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 27 січня 2020 року № 2-0 про поновлення;
- зобов`язати Державне агентство рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області поновити на рівнозначній посаді, згідно рішення суду;
- зобов`язати Державне агентство рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заробітної плати, компенсації при звільнені та оплати за невикористану відпустку відповідно до рівнозначної посади;
- стягнути з Державного агентства рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за час з 21 лютого 2019 року по 26 січня 2020 року;
- стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області України виплати за лікарняним листом за час з 30.01.20 р. по 06.03.20 р.;
- стягнути з Державного агентства рибного господарства України моральну шкоду у розмірі п`ять мінімальних заробітних плат.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 20 лютого 2019 року у справі № 0440/6106/18 винесено рішення, яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області №2о/с від 10 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області та поновлено позивача на рівнозначній посаді в структурному підрозділі Управління Державного агентства рибного господарства в Дніпропетровській області з 11.05.2018 року. Однак, відповідно до п. 1 наказу від 27.01.2020 року № 2-0 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль". Таким чином, оскільки відповідачем рішення суду в частині поновлення позивача на рівнозначній посаді в структурному підрозділі Управління Державного агентства рибного господарства в Дніпропетровській області з 11.05.2018 року не виконано, наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській 27 січня 2020 року № 2-0 про поновлення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню. Також, зазначено, що вищеваказаними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює урозмірі п`яти мінімальних заробітних плат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 18.05.2020 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області.
Державним агентством рибного господарства України 26.05.2020 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
16.06.2020 року за допомогою засобів поштового звязку на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
У наданому відзиві на адміністративний позов зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 р. у справі №0440/6106/18 Держрибагентством 27.11.2019 р. видано наказ № 118-ТО "Про поновлення ОСОБА_1 ", яким скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області від 10.05.2018 № 2о/с "Про звільнення ОСОБА_1 " та доручено Дніпропетровському рибоохоронному патрулю поновити Позивача на рівнозначній посаді в структурному підрозділі Дніпропетровського рибоохоронного патруля з 11.05.2018 р. Штатним розписом Дніпропетровського рибоохоронного патруля на 2018 рік не передбачено посади начальника Нікопольського територіального відділу, яку обіймав позивач в Управлінні охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області. І з 11.05.2018 р. у Дніпропетровському рибоохоронному патрулі відсутня вакантна рівнозначна посада, на якій можливо було б поновити позивача. Таким чином, Дніпропетровський рибоохоронний патруль листом від 02.01.2020 № 1-7-17/2-20 запропонував позивачу з 11.05.2018 р обійняти посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" з наступним проходженням конкурсного відбору на заміщення вакантної посади заступника начальника відділу іхтіології та регулювання рибальства, яка була вакантна на час направлення даного листа. Позивач 27.01.2020 р. написав заяву на ім`я начальника Дніпропетровського рибоохоронного патруля із проханням поновити його на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Дніпропетровського рибоохоронного патруля з 11.05.2018. Наказом Дніпропетровського рибоохоронного патруля від 27.01.2020 № 2-о позивач поновлений на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Дніпропетровського рибоохоронного патруля. Відповідач також вказує, що пунктом 6 частини першої статті 2 Закону України "Про державну службу" визначено, що рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Поряд із цим, позивач працював на посаді начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області, тобто, юрисдикція даного органу поширювалася на територію Нікопольського району Дніпропетровської області (на територію району області). Дніпропетровським рибоохоронним патрулем 27.01.2020 р. позивач поновлений на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Дніпропетровського рибоохоронного патруля. Юрисдикція даного патруля поширюється на територію усієї Дніпропетровської області, а не лише Нікопольського району (на територію усієї області). Таким чином, посада начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області не є рівнозначною посаді начальника структурного підрозділу чи головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Дніпропетровського рибоохоронного патруля в частині юрисдикції державних органів, адже юрисдикція Дніпропетровського рибоохоронного патруля є значно ширшою. Крім того, згідно із абзацом шостим пункту 14 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, передбачені цим Законом, не застосовуються у державних органах, що перебувають у стадії ліквідації на момент набрання чинності цим Законом. Закон України "Про державну службу" був прийнятий Верховною Радою України 10.12.2015 р. Тобто, на момент набрання ним чинності, Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, у структурному підрозділі якого працював позивач на посаді начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області, перебувало у стадії ліквідації, адже ще 30.09.2015 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 894 "Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства". У зв`язку із цим, посада керівника структурного підрозділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області не є рівнозначною посаді керівника структурного підрозділу Дніпропетровського рибоохоронного патруля у частині оплати праці.
У подальшому від позивача до Дніпропетровського рибоохоронного патруля надійшла заява щодо звільнення його із займаної посади головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Дніпропетровського рибоохоронного патруля за угодою сторін з 08.04.2020 р.
Дніпропетровським рибоохоронним патрулем 07.04.2020 р. видано наказ № 46-о "Про звільнення ОСОБА_1 " за угодою сторін на підставі частини другої статті 86 ЗУ "Про державну службу", пункту 1 статті 36 КЗпП України з 08.04.2020 р. Вказаним наказом прийнято рішення виплатити позивачу грошову компенсацію: за 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 11.05.2018 по 10.05.2019; за 27,5 календарних дня невикористаної щорічної основної відпустки з 11.05.2019 по 08.04.2020; за 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби за 2018 рік 24 роки); за 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державої служби за 2019 рік 25 років).
Таким чином, відповідач зазначає, що наказ Дніпропетровського рибоохоронного патруля від 27.01.2020 р. № 2-о "Про поновлення ОСОБА_1 " прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто даний наказ видано правомірно, а тому позовні вимоги позивача про визнання його неправомірним і скасування та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.
Крім того, щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, відповідач вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів факту завдання та існування моральної шкоди, не було визначено, з яких саме міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням.Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування.
22 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в яких підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Зазначене рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням зборів та обов`язкових платежів допущено до негайного виконання.
Рішення набрало законної сили 17 травня 2019 року.

05 березня 2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 0440/6106/18 було видано виконавчий лист щодо негайного виконання рішення суду суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням зборів та обов`язкових платежів.

З матеріалів справи встановлено, що до моменту звільнення позивача, він обіймав посаду начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, тобто посаду, яка відповідно до Закону Про держану службу, відноситься до категорії - Б, підкатегорії по оплаті праці Б - 3 "Посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів".

15.03.2019 року, 18.03.2019 року, 16.04.2019 року, 17.09.2019 року, 15.10.2019 року, 20.11.2019 року позивач звертався до голови Державного агентства рибного господарства України Белова Я. С. з заявами та скаргами про поновлення на рівнозначній посаді в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області та виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 0440/6106/18. Проте, жодної відповіді позивачу не надано.

27 листопада 2019 року Державним агентством рибного господарства України було видано наказ № 118-ТО, яким скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області №2о/с від 10 травня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 та про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в структурному підрозділі Управління Державного агентства рибного господарства в Дніпропетровській області з 11.05.2018 року.

28 листопада 2019 року Державне агентство рибного господарства України на адресу позивача направило лист №1-10.2-19/6540-19 з інформацією про те, що останньому необхідно прибути до Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області для оформлення поновлення у структурному підрозділі Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області.

27 грудня 2019 року позивач письмово звернувся до Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області щодо надання інформації відносно виконання наказу Голови Держрибагентства України № 118-ТО від 27 листопада 2019 року "Про поновлення ОСОБА_1 ".

08 січня 2020 року Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області на адресу позивача направило лист №1-7-17/33-20 з інформацією про те, що йому потрібно прибути до Управління для вирішення питання щодо поновлення на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль".

При цьому, інших пропозицій щодо поновлення на рівнозначній посаді позивачу не надходило.

12 січня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся з письмовою заявою до Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 0440/6106/18 та наказу Голови Держрибагентства України № 118-ТО від 27 листопада 2019 року "Про поновлення ОСОБА_1 ". стосовно його поновлення на рівнозначній посаді, а не на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів, яка, на його думку, не є рівнозначною посадою, оскільки запропонована посада відноситься до категорії - В, група по оплаті праці - В-1.

27 січня 2020 року за вхідним № 19/344 позивачем було подано заяву на ім`я начальника управління ОСОБА_2 про поновлення на посаді головного державного інспектора, у зв`язку з тим, що, на його думку, рівнозначна посада йому запропонована не була.

27 січня 2020 року Управлінням Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області було видано наказ № 2-0 про поновлення ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 даного наказу від 27.01.2020 року № 2-0 поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області з 11 травня 2018 року.

Вважаючи наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській 27 січня 2020 року № 2-0 про поновлення ОСОБА_1 протиправним з підстав невиконання вимог постанови Дніпропетровського окружного істративного суду від 20.02.2019 року у справі № 0440/6106/18 та наказу №118-ТО від 27.12.2019 року щодо поновлення на рівнозначній посаді, позивач 18.02.2020 року та 25.02.2020 року звернувся з заявою та скаргою до голови Державного агентства рибного господарства України на дії начальника управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області щодо невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 0440/6106/18 та наказу Голови Держрибагентства України № 118-ТО від 27 листопада 2019 року "Про поновлення ОСОБА_1 ".

Однак, Державним агентством рибного господарства України вищевказані заява та скарга не були розглянуті.

Позивач звернувся до начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області Волкова В.І. із заявою від 19.03.2020 року про звільнення з посади головного державного інспектора по закінченню відпустки на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням наказу №118 - ТО від 27.11.2019 року голови Держрибагентства України та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 0440/6106/18 від 20.02.2019 року про його поновлення на рівнозначній посаді, але заява по суті розглянута не була.

06 квітня 2020 року за вхідним №136/6 позивачем зареєстровано заяву на ім`я начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області Волкова В.І. про звільнення за ст.43 Закону України «Про державну службу». Однак листом відповідача від 06.04.2020 року № 1-7-19/901-20 ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні.

06 квітня 2020 року за вхідним №138/2 позивачем також було подано заяву на ім`я начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області Волкова В.І. про звільнення.

07квітня 2020 року Управлінням Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області було видано наказ №46-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що ложен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу;

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну службу" посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Пунктом 2 частини 2 статті 6 Закону України "Про державну службу" передбачено, що категорія "Б" - посади:

керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу"передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про державну службу" у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

У скарзі державний службовець може вимагати від керівника державної служби утворення комісії для перевірки викладених у скарзі фактів.

Керівник державної служби зобов`язаний не пізніше 20 календарних днів з дня отримання скарги надати державному службовцю обґрунтовану письмову відповідь (рішення).

У разі неотримання в установлений частиною третьою цієї статті строк обґрунтованої відповіді на скаргу або незгоди з відповіддю керівника державної служби державний службовець може звернутися із відповідною скаргою до суду.

З урахуванням вищенаведених обставин та норм законодавства, суд приходить до висновку, що Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області не виконало вимоги постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року у справі № 0440/6106/18 та наказ №118-ТО від 27.12.2019 року, поновивши позивача не на рівнозначній посаді, на якій він перебував до моменту його звільнення, а саме не на посаді, рівнозначній раніше займаній посаді начальника Нікопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області.

Таким чином, наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 27 січня 2020 року № 2-0 «Про поновлення ОСОБА_1 », яким позивача поновлено на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області з 11 травня 2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, як встановлено судом, відповідно до наказу Управлінням Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 07квітня 2020 року №46-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачу було виплачено грошову компенсацію: за 30 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 11.05.2018 р. до 10.05.2019 р.; за 27,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 11.05.2019 р. до 08.04.2020 р.; за 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби за 2018 рік (за 24 роки); за 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби за 2019 рік (за 25 років).

Згідно ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника, згідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці, визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної шати.

Згідно п.8 Порядку №100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього Гункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно п.2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із правовим висновком, зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, протягом тривалого часу ухилявся від виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 0440/6106/18 щодо поновлення позивача на рівнозначній посаді у структурному підрозділі Державного агентства рибного господарства України.

Внаслідок протиправних дій відповідача, у період з 21 лютого 2019 року по 26 січня 2020 року у позивача виник вимушений прогул.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак відповідач, всупереч вимогам ст. 116 Кодексу законів про працю України не здійснив повний розрахунок при звільнені, а саме, позивачу не було виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2019 року по 26 січня 2020 року.

Питання щодо груп оплати праці регулюються Постановою КМУ від 18 січня 2017 року №15 "Питання оплати працівників державних органів"

До моменту звільнення позивача, останній обіймав посаду начальника відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, тобто посада відповідно до Закону України " Про держану службу" належить до категорії - Б. Підкатегорія по оплаті праці згідно з Постановою КМУ від 18 січня 2017 року №15 "Питання оплати працівників державних органів" належить до групи Б-3 "Посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів".

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця.

Відповідно до постановою КМУ від 18 січня 2017 року №15 "Питання оплати працівників державних органів" та штатного розпису Управління Держрибагентства уДніпропетровській областіпосадовий окладпозивача повинен був складати -6300 грн, надбавка 5 ранг держслужбовця - 600 грн, надбавка за вислугу років 50% посадового окладу - 3150 грн. Всього -10050 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач фактично визнав вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.02.2019 року по 26.01.2020 року, але при розрахунку компенсації представник відповідача некоректно взяв розрахунок середньоденної заробітної плати з довідки березень-квітень 2017 року, не врахував що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 0440/6106/18 про поновлення ОСОБА_1 ухвалено 20.02.2019 року.

Згідно з довідкою Управлінням Держрибагентства у Дніпропетровській області від 08.04.2020 року № 1-6-19/924-20 середньоденний заробіток позивача на дату звільнення складав 421 грн 42 коп.

Враховуючи, що час вимушеного прогулу позивача за період з 21.02.2019 року по 26.01.2020 року разом складає 230 робочих днів, а середньоденна заробітна плата дорівнює 421,42 грн., середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з з 21.02.2019 року по 26.01.2020 року складає 96 926,60 грн. (230*421,42 грн.), з вирахуванням зборів та обов`язкових платежів.

Щодо вимоги про стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області України виплати за лікарняним листом за час з 30.01.2020 р. по 06.03.2020 р., суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме з платіжного доручення № 13 від 07.05.2020 року та платіжної відомості № 5 від 07.05.2020 року, позивачу виплачено по лікарняних листках та заробітній платі 3 636,18 грн.

Щодо вимоги про стягнення з Державного агентства рибного господарства України моральної шкоди у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, то суд зазначає, що аналіз ст. 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що моральна шкода має полягати саме у: фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди, а саме, в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу від 27 січня 2020 року № 2-0, зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27 січня 2020 року № 2-0, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області від 27 січня 2020 року № 2-0 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів "Рибоохоронний патруль" Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області з 11 травня 2018 року.

Зобов`язати Державне агентство рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в структурному підрозділі Управління Державного агентства рибного господарства в Дніпропетровській області з 11.05.2018 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі № 0440/6106/18.

Зобов`язати Державне агентство рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області здійснити перерахунок заробітної плати, компенсації при звільнені та оплати за невикористану відпустку відповідно до заробітку на рівнозначній посаді.

Стягнути з Державного агентства рибного господарства України та Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 лютого 2019 року по 26 січня 2020 року у розмірі 96 926,60 грн (девяносто шість тисяч девятсот двадцять шість грн 60 коп.) з вирахуванням зборів та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням зборів та обов`язкових платежів.

Судові витрати у справі не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник