Справа № П/320/443/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/443/20
УХВАЛА

04 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій і відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (далі - Відповідач, УСЗН Броварської МР), в якому просив суд:

- визнати відмову УСЗН Броварської МР призначити житлову субсидію за наявності боргу в оплаті житлово-комунальних послуг незаконною;

- зобов`язати відповідача призначити субсидію; визнати методику УСЗН Броварської МР нарахування (обчислення) розміру обов`язкового відсотка платежу з залученням розміру пенсій (доходу осіб) протиправною;

- зобов`язати виконати розрахунок розміру обов`язкового платежу відповідно до прожиткового мінімуму та 15% його частини, що формує кількість таких частин у їх сукупності;

- визнати відмову УСЗН Броварської МР щодо права на подвійний розмір нормативної опалювальної площі в алгоритмі 42 м.кв. на кожну особу та 21 м.кв. на сім`ю;

- зобов`язати УСЗН Броварської МР визнати подвійну норму на послугу опалення (теплопостачання); визнати відмову УСЗН Броварської МР не визнавати рішення Верховного Суду від 27.11.2018 року повернути норми споживання природного газу до норм, визначених постановою КМ України № 619 від 08.06.1996 року протиправною;

- зобов`язати УСЗН Броварської МР застосовувати норми споживання природного газу в розрахунках пільг та субсидій відповідно до рішення суду;

- визнати відмову УСЗН Броварської МР надати абонементній платі (дротового телефонного зв`язку) ознаки за тарифами переговорного процесу, ознаки міжміського телефонного зв`язку.

- зобов`язати УСЗН Броварської МР визнати "абонементну плату" (стаціонарний телефонний апарат), як плату за тарифами (грн./хвилина), що відмінна від "абонентної плати" - фіксованої плати;

- визнати незаконною методикою розподіляти об`єм водоспоживання серед мешканців квартири, яка має (обладнана) ліч.води, що обслуговують квартиру на засадах якоїсь пропозиції;

- зобов`язати відмовитись від такого пропорційного розподілу; визнати протиправними діями УСЗН Броварської МР щодо відмови в призначенні субсидії тим мешканцям домогосподарства, які не працевлаштовані (не працюють);

- визнати дії УСЗН протиправними щодо відмови в призначенні субсидії особам, які фактично проживають без реєстрації до житла; визнати відмову УСЗН Броварської МР в нормі права на додатковий розмір житлової площі 15 м.кв. в оплаті послуги квартплати відповідно до норм Міжнародної Угоди протиправною;

- зобов`язати УСЗН Броварської МР визнати правову норму Міжнародної Угоди Закону України № 144/96-ВР 26.04.1996 та зазначити додаткову пільгу житлової площі 15 м.кв. до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року повернуто позовну заяву позивачу разом з усіма доданими до неї документами на підставі частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020 року скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року, а справу направлено для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання суду оригіналу позовної заяви, документів, що були додані до неї, як для суду так і для відповідача задля виконання судом положень статті 174 Кодексу адміністративного судочинства України.

26.06.2020 року через канцелярію суду до відкриття провадження у справі від Позивача надійшла заява про відвід судді Панченко Н.Д., в обґрунтування якої позивач вказав на неприпустимість розгляду даної справи суддею Панченко Н.Д. після повернення її з апеляційної інстанції на повторний розгляд.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. в адміністративній справі №320/443/20.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року та ухвалити нове рішення стосовно участі судді Панченка Н.Д. у розгляді справи.

Перевіривши подану апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою не може бути відкрито з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Тобто, адміністративна процесуальна дієздатність фізичної особи полягає у можливості останньої своїми діями набувати для себе процесуальні права, а також здатність своїми діями створювати для себе адміністративні процесуальні обов`язки та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Разом з тим, обсяг такої дієздатності повинен відповідати Конституції та законам України, а також не може їм суперечити. Такі ж самі обмеження, на переконання судової колегії, стосуються й обсягу дієздатності осіб у межах адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

З наведеного випливає, що у процесуальному законі міститься пряма заборона на оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду.

При цьому судова колегія звертає увагу, що серед визначеного у ст. 294 КАС України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, відсутня ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді. Отже, заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Тобто, закріплюючи у п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та п. 6 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України право особи на перегляд справи в апеляційному порядку, законодавець регламентував спосіб і порядок реалізації такого права у залежності від виду судового рішення, як є предметом апеляційного оскарження - безпосереднє оскарження рішення суду або ухвали суду в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на таке рішення або викладенням заперечень проти ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Відтак, гарантуючи можливість перегляду в апеляційному порядку судової справи, положення Кодексу адміністративного судочинства України закріпили спосіб реалізації дієздатності особи на апеляційне оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про відвід судді шляхом викладення заперечень проти ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Іншого порядку та способу апеляційного оскарження такого судового рішення чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У контексті наведеного, на переконання колегії суддів, розгляд судом адміністративним судом апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, щодо викладеного рішення в якій встановлено інший порядок оскарження, зумовить допущення судом порушень правових норм, які регулюють його діяльність, а також поставить під сумнів гарантоване Конвенцією право особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що встановлена законодавцем неможливість окремого оскарження ухвали про відмову у задоволенні заяви про відвід судді (безпосереднього подання апеляційної скарги на неї) не породжує у відповідного апеляційного адміністративного суду передбачених статтею 315 КАС України повноважень за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення. Натомість, викладені щодо такої ухвали в апеляційній скарзі на рішення суду заперечення підлягають оцінці судом у ході апеляційного перегляду останнього без ухвалення окремого рішення суду апеляційної інстанції щодо такої ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

За таких обставин, апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає поверненню Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 293, 321, 325 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій і відмови та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель