Справа № 400/1308/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1308/20
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року по справі № 400/1308/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області ( далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яка полягає у не розгляді по суті заяви від 03.11.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1500 га із земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області прийняти рішення у формі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1500 га із земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, що полягає у не розгляді по суті заяви від 03.11.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області прийняти рішення у формі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та особистого селянського господарства є протиправною, оскільки винесена з підстав, що не передбачені Земельним кодексом України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 по цій справі повністю ідентичні позовним вимогам по справі №1440/2330/18.

Враховуючи, що судом вже було вирішено спір з приводу розгляду звернення ОСОБА_1 до відповідача від 03.11.2017 року, а питання невиконання судового рішення по адміністративній справі № 1440/2330/18, повинні вирішуватися в порядку передбаченому ст.383 КАС України, а не шляхом пред`явлення повторного аналогічного позову, закрив провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено передчасний та помилковий висновок щодо необхідності закриття провадження у справі, так як позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 по цій справі повністю ідентичні позовним вимогам по справі №1440/2330/18.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне Управління Держгеокадастру у Миколаївській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначенні, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Листами від 30.11.2017 року № Т-12806/6-17-СГ та № Т-12733/6-17-СГ Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області вказало, що зазначена у заяві земельна ділянка не входить до переліків земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації у IV кварталі 2017 року, тому керуючись пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України, не вбачає за можливе вирішення порушеного у зверненні питання.

Позивач оскаржив вказане рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судовому порядку і рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 1440/2330/18, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, що полягає у не розгляді по суті заяви позивача від 03.11.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розглянути, відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, заяву позивача від 03.11.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, що полягає у не розгляді по суті заяви позивача від 03.11.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області розглянути, відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, заяву позивача від 03.11.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначенні, розташованої в межах Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 21.01.2019 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянуто заяви позивача від 03.11.2017 року та листом від 01.03.2019 року знову відмовив в задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельних ділянок у зв`язку з тим, що зазначені у заяві питання не входять до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15.12.2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 1440/2330/18 зобовязано відповідача повторно розглянути заяви позивача вд 03.11.2017 року.

Листом № 31-14-0.22-1487/2-19 від 01.03.2019 року відповідачем повторно розглянуто заяви позивача від 03.11.2017 року та повідомило позивача, що відмовляє в задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельних ділянок у зв`язку з тим, що зазначені у заяві питання не входять до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з неналежним, на переконання позивача, виконанням Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області рішення суду у справі № 1440/2330/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17.

Як вже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року по справі № 1440/2330/18.

Отже, ОСОБА_1 у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, фактично вчинених на виконання рішення суду. Разом з тим, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, оскільки підлягають розгляду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Викладеним, у свою чергу, спростовується посилання апелянта на те, що із постановленням оскаржуваної ухвали суд першої інстанції позбавив його права на доступ до правосуддя, адже навпаки, Миколаївський окружний адміністративний суд з дотриманням норм чинного законодавства вказав ОСОБА_1 на правильний спосіб захисту порушених, на переконання позивача, прав останнього.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, на що було вірно вказано судом першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року по справі № 400/1308/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.