Справа № 448/720/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/720/17 пров. № А/857/5516/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Мостиського районного суду Львівської обл. від 08.04.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, третя особа без самостійних вимог на предмет спору в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил (суддя суду І інстанції: Білоус Ю.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 00 хв. 08.04.2020р., м.Мостиська Львівської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.04.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

22.06.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 в справі про порушення митних правил № 1939/20900/17 від 12.06.2017р., якою її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу /МК/ України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 14.02.2020р. залучено до участі в справі у якості співвідповідача Галицьку митницю Держмитслужби (а.с.55 і на звороті).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської обл. від 08.04.2020р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 в справі про порушення митних правил № 1939/20900/17 від 12.06.2017р., якою її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.62-65).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Галицька митниця Держмитслужби, яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в кінцевому підсумку призвело до невірного вирішення спору, просить судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.68-75).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно інформаційної бази даних ДФС позивачем перевищено станом на 18.05.2017р. граничний строк транзиту легкового автомобіля більше ніж на 10 днів, а представлені нею документи не спростовують факт вчинення нею порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Встановлення факту ввезення транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом.

Виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не передбачено.

Окрім цього, будь-яких яких доказів того, що позивачем автомобіль на територію України не ввозився, а також підтверджуючих документів у відповідності до вимог ст.460 МК України, позивачем митниці та суду не надано. Також жодними наявними у справі доказами не доведено і не підтверджено ввезення на ім`я позивача транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, о 17 год. 26 хв. 21.12.2016р. в режимі «транзит» через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС позивачем ввезено на територію України транспортний засіб / ТЗ / - легковий автомобіль марки «Ford», модель «Galaxy», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Польща), без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів (а.с.30).

Відповідно до ст.95 МК України термін вивезення вказаного автомобіля за межі митної території України завершився 26.12.2016р. (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці) або 01.01.2017р. (у разі переміщення в зоні діяльності різних митниць).

У встановлені строки позивач не вивезла ввезений ТЗ за межі митної території України.

Таким чином, за висновками митного органу ОСОБА_1 перевищила строк тимчасового ввезення автомобіля на митну територію України більше ніж на десять діб.

По причині наведеного, 18.05.2017р. відносно ОСОБА_1 складено за її участі протокол про порушення митних правил № 1939/20900/17 (а.с.24-27). Копія протоколу вручена позивачу, при цьому остання була під розпис повідомлена про час розгляду матеріалів справи про порушення митних правил.

12.06.2017р. в.о.заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 були розглянуті матеріали справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та винесено постанову в справі про порушення митних правил № 1939/20900/17, якою останню визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с.4-5).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова про порушення митних правил винесена лише на підставі відомостей взятих з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, а саме щодо ввезення 21.12.2016р ОСОБА_1 спірного автомобіля на митну територію України в режимі «транзит» та відсутності інформації про вивезення нею за межі митної території України вищевказаного автомобіля станом на 18.05.2017р.

Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивача у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України, є відсутніми.

Зокрема, відповідач жодних документів щодо наявності у позивача права власності або користування (у тому числі право розпорядження) на спірний транспортний засіб та уповноваження інших осіб для пред`явлення автомобіля в цілях здійснення митного контролю і митного оформлення не надав. При цьому, сама позивач заперечує факт ввезення нею на митну територію України спірного автомобіля, всі документи для митного оформлення цього автомобіля подавав його водій.

Також позивач звернулася до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській обл. із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, згідно якої невідома особа шляхом зловживання довірою без її згоди та відома оформила на неї право власності на транспортний засіб та виїхала ними із території Республіки Польща на Україну. В ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження документів та транспортний засіб із метою встановлення права власності на нього. Постановою слідчого від 28.11.2018р. кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

За таких обставин доказів про те, що саме позивач здійснила ввезення на митну територію України спірного автомобіля, судом не здобуто; також доказів того, що такий автомобіль належить позивач на праві власності чи користування немає.

Колегія суддів вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України відбулося безпідставно та помилково, через що є наявними підстави для задоволення заявленого позову.

При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з витягом із електронної бази «Інспектор» та ЄАІС ДФС позивач ОСОБА_1 в`їхала в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС у напрямку «в`їзд в Україну» смугою спрощеного контролю «зелений коридор» 21.12.2016р.

Також на умовах особистого користування нею було ввезено в Україну в режимі «транзит» легковий автомобіль марки «Ford», модель «Galaxy», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Польща) (а.с.30).

Наведені обставини щодо перетину кордону на вказаному автомобілі позивачем не заперечуються.

Водночас, ОСОБА_1 наголошує на тому, що вона (яка навіть не має посвідчення водія) була пасажиром у вказаному автомобілі; вказаний транспортний засіб вона не ввозила в режимі транзит, при цьому її особисті дані використані у шахрайський спосіб.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами МК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), зокрема згідно ч.1 ст.381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до приписів ст.ст.90 та 93 вказаного Кодексу транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Статтею 95 зазначеного Кодексу встановлено строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту, які складають 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до п.7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон країни, затв. наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005р., власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

митної декларації - у разі потреби;

ВМД (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України);

що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні);

паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо;

довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності).

Відповідно до ст.2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Польща про умови поїздок, затвердженої постановою KM України № 1572 від 02.10.2003р., громадяни України, незалежно від місця свого постійного проживання, можуть в`їжджати, перебувати на території Республіки Польща та виїжджати, а також прямувати транзитом за наявності діючих проїзних документів, вказаних у Додатку до цієї Угоди, та віз, якщо інше не передбачено цією Угодою. Проїзними документами відповідно до цієї Угоди є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Окрім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затв. постановою КМ України № 451 від 21.05.2012р., передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю:

перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України;

митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян);

усне опитування громадян та посадових осіб підприємств;

облік автомобільних транспортних засобів і товарів;

взяття проб (зразків) товарів;

використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

Пунктом 3.1.2.5 Технологічної схеми пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, товарів та інших предметів у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», затвердженої наказом Мостиського прикордонного загону № 916 від 12.08.2011р., передбачено, що митний контроль здійснюється посадовою особою ПМО шляхом візуального огляду транспортного засобу, перевірки документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб (або користування ним), реєстраційних (технічних) документів, що підтверджують постійне місце проживання особи.

Після завершення контролю до функціонального модуля «Електронний журнал пасажирського пункту пропуску» (далі - ФМ «Електронний журнал ППП») відповідальною посадовою особою ПМО в режимі реального часу вносяться такі відомості:

марка, модель;

П.І.Б та місце проживання водія;

реєстраційний номер транспортного засобу (у разі наявності відповідних технічних засобів контролю заноситься автоматично за результатами сканування або коригування);

VIN - код транспортного засобу.

Таким чином, можливість проведення митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон країни, встановлена лише для осіб, які фактично ввозять автомобіль на митну територію України, що, у свою чергу, передбачає обов`язковий перетин кордону як автомобілем, так й вказаною особою (водієм).

Виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено.

Як слідує із змісту відзиву Львівської митниці ДФС, відповідно до інформації, наявної в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС), ФМ «Пасажирський пункту пропуску», ФМ «Диспетчер зони митного контролю» АСМО «Інспектор», громадянка України ОСОБА_1 о 17 год. 26 хв. 21.12.2016р. через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввезла на митну територію України легковий автомобіль марки «Ford», модель «Galaxy», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Також в справах митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС є відсутніми копії документів, на підставі яких було здійснено пропуск зазначеного транспортного засобу (а.с.90).

Як вже було зазначено, факт ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 стверджується єдиним доказом - відомостями із електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС.

Разом з тим, представлений витяг (у формі таблиці) має сукупність недоліків, які не дозволяють однозначно ідентифікувати його та визнати належним і достатнім доказом по справі, а саме:

останній не завірений в установленому порядку;

такий не оформлений у формі витягу;

зазначений доказ не згадується в складених митницею протоколі про порушення митних правил та постанові в справі про порушення митних правил.

Таким чином, згідно вимог ст.495 МК України вказаний документ не можна вважати належним і достатнім доказом по справі. Водночас, будь-яких інших доказів того, що позивач має відношення до ввезення спірного автомобіля на митну територію України суду не представлено.

Із урахуванням наведених норм та фактичних обставин справи колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем не доведено факт ввезення позивачем спірного автомобіля на митну територію України.

При цьому, факт перетину позивачем 21.12.2016р. державного кордону Республіки Польща підтверджується матеріалами справи, не заперечується самою позивачем, при цьому остання вважає, що саме водій вказаного автомобіля протиправно використав її документи для оформлення ввезення транспортного засобу.

Будь-яких спростувань щодо об`єктивної неможливості протиправного використання невстановленою особою за розглядуваних обставин документів позивача без її відома для оформлення ввезення спірного автомобіля відповідачем через запроваджені Технологічну схему пропуску через державний кордон України або інші процедури митного оформлення відповідачем не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

В цілях виконання завдань такого провадження приписи ст.508 цього Кодексу передбачає можливість вчинення процесуальних дій, необхідних для правильного вирішення справи. До таких віднесено, опитування свідків, інших осіб; витребування документів, необхідних для провадження у справі або належним чином завірених їх копій чи витягів з них.

Під час складання протоколу про порушення митних правил позивач заперечувала факт ввезення спірного автомобіля. Після складання протоколу будь-яких процесуальних дій для отримання доказів по справі для спростування таких твердження позивача відповідачем не здійснювалося.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належними доказами ввезення позивачем спірного автомобіля і порушення нею вимог ч.3 ст.470 МК України.

Водночас, після винесення спірної постанови від 12.06.2017р. в справі про порушення митних правил позивач ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із заявою, в якій вказувала на вчинення щодо неї 21.12.2016р. злочинних дій (а.с.6).

Згідно постанови старшого слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського відділу поліції ГУ НП у Львівській обл. капітана поліції Єпіксімова П.І. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000486 від 07.08.2017р., закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

При цьому, в ході досудового розслідування свідків та очевидців вчинення даного кримінального правопорушення встановити не представилось можливим. Також не встановлено місцезнаходження документів та транспортний засіб із метою встановлення права власності на нього (а.с.43).

В силу приписів ч.6 ст.78 КАС України сам факт звернення у правоохоронні органи ще не є достатнім доказом того, що стосовно ОСОБА_1 вчинені злочинні дії.

При цьому, належним доказом в аспекті вказаних обставин є лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину).

Разом з тим, така поведінка позивача свідчить про намір розпочати кримінальне переслідування особи, яка причетна до обставин ввезення спірного автомобіля, а тому оцінюється апеляційним судом в аспекті розглядуваного спору.

Таким чином, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ч.3 ст.470 України, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Разом з тим, згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Наведені вимоги в розглядуваному випадку судом не дотримані, оскільки рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.470 МК України не прийнято.

Відповідно до ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду;

5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення;

6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Отже, аналіз доказів по справі свідчить, що належних, допустимих і достатніх доказів про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, не здобуто, що є підставою для скасування спірної постанови відповідно до п.1 ч.1 ст.531 МК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак порушив норми процесуального права (за наслідками справи не вирішив питання про закриття провадження в справі про порушення митних правил), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в резолютивній частині шляхом її доповнення відповідними положеннями про закриття провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.470 МК України на підставі п.1 ч.1 ст.531 МК України (відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил).

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем судовий збір за звернення із адміністративним позовом у цій справі не сплачувався, документальне підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору у матеріалах справи відсутнє.

Таким чином, враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, підстави для стягнення судового збору з Галицької митниці Держмитслужби є відсутніми.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської обл. від 08.04.2020р. в адміністративній справі № 448/720/17 змінити, доповнивши резолютивну частину рішення реченням наступного змісту:

«Закрити провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.470 МК України на підставі п.1 ч.1 ст.531 Митного кодексу України».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 05.08.2020р.