Справа № 640/5465/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5465/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну Київської митниці Держмитслужби

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року

у справі №640/5465/20 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛІО С»

до відповідача Київської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛІО С» (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (надалі - відповідач), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA10000/2020/100010/2 від 23.01.2020 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. Проте, оскаржуване рішення від 23.01.2020, на думку позивача, не відповідає вимогам п.п. 2.4. ч. 2 ст. 55 МК України, оскільки не містить наявної у митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛІО С» - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості № UA10000/2020/100010/2 від 23.01.2020.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цілому та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення позивачем митної вартості товару із застосуванням методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту. Відтак, митним органом було застосовано у спірних правовідносинах резервний метод у відповідності до статті 64 Митного кодексу України, для того, щоб митна вартість що найбільше ґрунтувалась на раніше визнаних/визначених органами доходів та зборів митних вартостях, що відповідає вимогам статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

На адресу суду надійшов відзив (заперечення) на апеляційну скаргу від позивача, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача у повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.11.2019 року між позивачем та BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa, Poland укладено контракт № 019PL та доповнення № 1 до нього (надалі - контракт, доповнення до контракту) на підставі якого продавець продає, а покупець купує товар: частини поливальних систем та систем зрошення для сільського та присадибного господарства, садові та промислові шланги, фітинги, садові інструменти, хомути для шлангів, муфти та інше у різних формах, кількості та різноманітності за цінами, зазначеними у рахунках-фактурах до контракту. Умови поставки: FCA м. Олесно, Польща («Інкотермс - 2010»), або буде визначатися додатковими письмовими угодами до контракту, або буде прямо вказуватися у рахунках.

BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa, Poland здійснив поставку товарів позивачу із використанням міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 20.01.2020 № 761239.

З метою здійснення митного оформлення від 22.01.2020 № UA 100300/2020/400955 на загальну суму 512220,00 доларів США (120 462,8200 грн.) якою до митного оформлення за основним методом - за ціною контракту в режимі імпорт - 40 заявлений товар.

Одночасно з подачею зазначеної електронної митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості позивачем подані відповідачу наступні супровідні документи: контракт № 019PL від 01.11.2019 року; доповнення до контракту; інвойс від 20.01.2020 EX/HU/8/2020; переклад інвойсу від 20.01.2020 EX/HU/8/2020; пакінг-лист (специфікація) до інвойсу EX/HU/8/2020 від 20.01.2020; сертифікат походження від 21.01.2020 № PL/MF/AN 0092342; сертифікат походження від 21.01.2020 EUR-1 №PL/MF/AR 0429198; заявка на перевезення вантажу від 16.01.2020 № 01; довідка про транспортні витрати від 20.01.2020; рахунок на транспортування вантажу від 21.01.2020 № 8; міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 20.01.2020 № 761239.

За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за електронною митною декларацією від 22.01.2020 № UA 100300/2020/400955 встановлено: експортна митна декларація надана не у повному обсязі (відсутні товари № 35-39), що унеможливлює її перевірку у повному обсязі; прайс-лист має термін дії до 16.05.2019, при цьому він сам виданий 15.11.2019, що ставить під сумнів автентичність наданого документа; відповідно до п.6. контракту ціна вказується на кожну партію товару та включає в себе вартість упаковки. При цьому відомості щодо того, хто несе витрати на маркування товару, доставки до місця завантаження, на навантаження відсутні. В той же час відповідно до заявки від 16.01.2020 № 01 навантаження / розвантаження здійснюється засобами та силами вантажовідправника / вантажоодержувача. Тобто, документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як витрати на навантаження / завантаження; декларантом заявлено, що контракт є «прямим», тобто підписаний із виробником товарів, але відповідно до інформації, наведеної у графі 31 електронної митної декларації виробники товарів є відмінними. Документальних підтверджень, що контракт підписано саме із виробником товарів декларантом не надано; декларантом до митного оформлення надано акт виконаних робіт від перевізника № 8, таким чином перевезення завершене. Відповідно до п.3. договору на перевезення оплата за перевезення здійснюється на підставі рахунку перевізника. Відповідних банківських платіжних документів щодо оплати за перевезення до митного оформлення не надавалось, отже надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Відповідачем запропоновано позивачу надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару (за наявності), а саме: прейскурант (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; експортну митну декларацію країни - відправлення (у повному обсязі); рахунки з 3-ми особами; договори з 3-ми особами; виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи щодо сплати за перевезення; за власним бажанням додаткові документи, наявні у позивача для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Згідно змісту рішення від 23.01.2020 року позивач відмовився від надання додаткових документів.

На думку митного органу, подані позивачем документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо.

У зв`язку із цим, відповідачем було проведено із позивачем процедуру консультацій. Жодних вимог від позивача не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому позивачем під час проведення з ним консультацій такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів.

Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей - не можуть бути застосовані у зв`язку із відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому, за умовами МК України така інформація повинна бути надана позивачем. До митного оформлення такої інформації надано не було. У відповідача така інформація також відсутня. Під час проведення консультацій із позивачем такої інформації не було надано, а тому методи, на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає вимогам ч.2. ст. 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2г - резервного методу.

Позивачем під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не було надано.

Джерело інформації, яким користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості: товар № 15 - МД від 19.09.2019 № UA125110/2019/418211, вартість згідно джерела інформації 3,87 дол/кг; товар № 40 - МД від 11.12.2019 № UA100030/2019/378909, вартість згідно джерела інформації 3, 51 дол/кг (згідно проведеного розрахунку: 3,51*1263,44 (вага нетто) / 13460 (загальна кількість м. кв) =0,33 дол./м.кв.); товар № 41 - МД від 21.11.2019 № UA125110/2019/423021, вартість згідно джерела інформації 3,75 дол/кг (згідно проведеного розрахунку: 3,75*185,9 (вага нетто) / 1440 (загальна кількість м. кв) =0,33 дол./м.кв.); товар № 46 - МД від 19.09.2019 № UA125110/2019/418211, вартість згідно джерела інформації 6,16 дол/кг.

Митну декларацію від 22.01.2020 року № UA 100300/2020/400955 було скасовано та заповнено митну декларацію (після коригування) від 23.01.2020 № UA 100300/2020/400993.

Розмір суми коригування митної вартості згідно оскаржуваного рішення від 23.01.2020 року становить 21381, 69 грн.

Вважаючи дії відповідачів протиправними щодо прийняття оскаржуваного рішення, позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару за основним (першим) методом, так як надано усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.

Відповідно до положень ст. 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 МК України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 МК України; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 ст. 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МК України в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч. 7 цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

З аналізу ч. 1 та 2 ст. 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року по справі №826/3102/16 і в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року по справі № 21-591а15) та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Так, відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, відповідач виходив з того, що для підтвердження заявленої митної вартості не надано для підтвердження складової митної вартості документи передбачені ст. 53 МК України, а саме: експортна митна декларація надана не у повному обсязі (відсутні товари № 35-39), що унеможливлює її перевірку у повному обсязі; прайс-лист має термін дії до 16.05.2019, при цьому він сам виданий 15.11.2019, що ставить під сумнів автентичність наданого документа; відповідно до п.6. контракту ціна вказується на кожну партію товару та включає в себе вартість упаковки. При цьому відомості щодо того, хто несе витрати на маркування товару, доставки до місця завантаження, на навантаження відсутні.

Щодо зауваження відповідача, що прайс-лист має термін дії до 16.05.2019 року, при цьому він сам виданий 15.11.2019 року, що ставить під сумнів автентичність наданого документа суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту доповнення до контракту «…Сторони домовились визначити прайс-лист від 15.11.2019 (додаток 1) діючим прайс-листом до Контракту № 019PL від 01.11.2019 від « 01» листопада 2019р…». Отже, продавець товару та позивач умовами підписаного між ними контракту визнали дійсність прайс-листу, що в повній мірі спростовує сумнів відповідача про автентичність цього документу, наявність зауважень до нього та повторне його витребовування.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу контролюючого органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

До переліку додаткових документів, визначених ч. 3 ст. 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Аналіз наведеної норми свідчить, що до контролюючого органу в якості додаткового документу для підтвердження заявленої митної вартості подаються прейскуранти (прайс-листи) саме від виробника товару, який оцінюється. У першу чергу, при розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка містяться в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, який на практиці частіше використовується для зазначення цін на перелік послуг.

Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару.

Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Виконуючи вимогу митного органу, позивачем було надано відповідачу прайс-лист виробника товару, який містить дату його складання, найменування товару, одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну із зазначенням валюти, інформацію щодо виробника/виробників, умови поставки, контактну інформацію про виробника - продавця, а також адресований необмеженому колу потенційних покупців, а отже такий документ є належним підтвердженням правильності зазначеної ним митної вартості товару із застосуванням основного методу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розбіжність між терміном дії цього прайс-листа та датою його видачі ставить під сумнів його автентичність є безпідставним, не об`єктивним, не обґрунтованим, суперечать матеріалам справи та положенням МК України.

Щодо зауваження відповідача проте, що документально не підтверджена (не включена) така складова митної вартості як витрати на навантаження / завантаження суд вказує наступне.

Відповідно до розділу 5 «Умови поставки» контракт зазначено умови поставки FCA м. Олесно, Польща («Інкотермс - 2010»).

Згідно офіційного тлумачення торговельних термінів Міжнародних правил торгівлі ІНКОТЕРМС термін FCA, або Франко перевізник (...назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.

Зі змісту зазначеного терміну вбачається, що базис поставки на умовах FCA покладає зобов`язання по завантаженню на продавця.

Тобто, контрактом та встановленими ним умовами поставки FCA передбачено, що витрати на навантаження / завантаження несе продавець, а відтак позивач не несе будь-які витрати. Разом з цим, умови заявки від 16.01.2020 № 01 стосовно того, що навантаження/розвантаження здійснюється засобами та силами вантажовідправника/ вантажоодержувача є логічними і лише зайвий раз підтверджують умови поставик FCA.

У зв`язку із цим, твердження відповідача про те, що відсутні відомості щодо того, хто несе витрати за навантаження і як наслідок відсутня така складова митної вартості як витрати на навантаження є надуманими та неспроможними.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така складова митної вартості товару, що був поставлений, як витрати на навантаження/вивантаження у даному конкретному випадку не потребують додаткового підтвердження.

Щодо зауваження відповідача про те, що найменування виробника товарів у ВМД та контракті є відмінними, а документальних підтверджень, що контракт підписано саме із виробником товарів декларантом не надано суд звертає увагу на наступне.

У графі 31 електронної митної декларацію від 22.01.2020 № UA 100300/2020/400955 відносно найменувань товарів зазначено «виробник» / «торгівельна марка» «BRADAS» та міститься посилання на «…Див. «електронний інвойс».

Згідно змісту інвойсу від 20.01.2020 EX/HU/8/2020, який було подано із митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості зазначено, що «Sprzedawca» (переклад з польської - продавець) є BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa.

Згідно змісту преамбули та розділу 13 «Юридичні адреси сторін» контракту та преамбули та розділу «Юридичні адреси сторін» доповнення до контракту продавцем є BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa.

У інвойсі від 20.01.2020 EX/HU/8/2020 зазначений офіційний сайт продавця - виробника http://bradas.pl з візуального огляду якого вбачається, що виробник BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa використовує торгову марку BRADAS.

Тобто, продавець / виробник BRADAS Sp z.o.o Spolka komandytowa використовує своє найменування (назву) як торгівельну марку.

Знову ж таки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу контролюючого органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Так, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зауваження відповідача щодо відмінності найменування виробника товарів у ВМД та контракті є недоречним та формальним, оскільки відповідач не повідомив причини неможливості перевірки відмінностей, на думку відповідача, у ВМД та контракті, а факт, що викликав сумнів у відповідача є таким, що легко можна було встановити та перевірити відповідачу і не потребував надання позивачем документального підтвердження, що контракт підписано саме із виробником товарів.

Щодо зауваження відповідача про відсутність банківських платіжних документів в підтвердження оплати послуг за перевезення суд зазначає, що у відповідності до п.6 ч.2 ст.53 МК України для митного оформлення повинні надаватися транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно умов поставки FCA ціною FCA є контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар, яка включає в себе суму вартості самого товару та експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортного мита та інших митних зборів без вартості доставки (фрахту) до покупця. Отже, в цьому випадку, такі складові митної вартості як витрати на транспортування не потребують додаткового підтвердження.

Крім цього, пунктом 6 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що МК України не містить перелік документів, які зобов`язаний подати декларант для підтвердження числових значень витрат на транспортування з чого слідує, що такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, які містять відомості, що дозволяють визначити розмір транспортних витрат та ідентифікувати їх з конкретним вантажем.

При цьому, інформація про маршрут руху вантажу, транспорт, яким здійснювалось перевезення оцінюваного товару, зазначена у заявці на перевезення вантажу від 16.01.2020 № 01, довідці про транспортні витрати від 20.01.2020, рахунку на транспортування вантажу від 21.01.2020 № 8 та узгоджується з інформацією, що зазначена у міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) від 20.01.2020 № 761239. Маршрут руху, умови перевезення відповідають умовам поставки, що були передбачені контрактом. Оцінюючи наявні докази у справі суд звертає увагу на те, що розмір транспортних витрат, понесених позивачем під час перевезення оцінюваного товару підтверджується документально, в повному обсязі та належним чином.

Щодо вимоги надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, колегія суду підтримує позицію суду першої інстанції про критичне ставлення до такої вимоги, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання на обґрунтований запит митниці в силу ч. 3 ст. 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Щодо вимоги відповідача надати експортну митну декларацію країни відправлення у повному обсязі, то ця вимога відповідача є помилковою з наступних підстав.

Така декларація вже на початку подавалась позивачем і до неї були відсутні будь-які зауваження. При додатковому її запиті відповідач не надав обґрунтування необхідності та важливості надання її у повному обсязі.

До того ж зазначений документ також носить виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо його надання на обґрунтований запит митниці в силу ч.3. ст. 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Відповідно до умов контракту та доповнення до контракту продавець не зобов`язаний надати позивачу копію експортної декларації, що залишилося поза увагою відповідача. Відтак, відповідач зробив вищезазначені висновки без урахування змісту поданих позивачем для митного оформлення товару документів.

Щодо надання виписки з бухгалтерської документації то відповідно до п.7.1. розділу 7 «Умови платежу» контракту покупець повинен перевести на рахунок продавця 100% вартості партії товару згідно рахунку продавця відповідно реквізитів (п.13.1 даного контракту) на протязі 150 днів після митного оформлення товару покупцем, про що було відомо відповідачу, з огляду на той факт, що поданий пакет документів для митного оформлення товару, серед іншого, містив копію згаданого контракту, а отже, суд не погоджується із вимогою відповідача надати виписку з бухгалтерської документації, оскільки надання документу, що повинен був підтвердити факт оплати вартості товару, що декларується, саме за митною вартістю під час проведення митного оформлення товару було неможливим.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не довів достатніми, належними та допустимими доказами, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.В. Земляна

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк