Справа № 808/715/18
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року Справа № 808/715/18 СН/280/63/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., представника позивача: адвоката Воловика В.О., представників відповідача: Арусоо П.Ю., Гаврика С.Є, розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просить суд скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017, яким нарахована сума грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб з суми чистого оподаткованого прибутку у розмірі 3 920 092,25 грн (за 2016 рік - 3 038 693,86 грн, за 2016 рік - 881 398,39 грн) та штрафні фінансові санкції у розмірі 980 023,07 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017, яким нарахована сума фінансових санкцій за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб, утриманого з суми заробітної плати, у розмірі 15 674,49 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3 819 004,54 грн та нараховані фінансові санкції у розмірі 954 751,14 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 301 425,35 грн та нараховані фінансові санкції у розмірі 75 356,34 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017, яким нараховано штрафні санкції у розмірі 350,84 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.12.2017, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 26 054,62 грн за неперерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф- від 19.12.2017 у розмірі 175 844,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу прийнято на підставі помилкових висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) при нарахуванні та відображенні показників доходів та витрат у податковій звітності, сплаті єдиного внеску з доходів найманих працівників. Позивач зазначає, що здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, був платником єдиного податку 3 групи (ставка 4% та 5%), перебував у господарських правовідносинах з ТОВ «Нова пошта» на підставі ліцензійного договору та договору про надання послуг. У зв`язку з такими відносинами здійснював діяльність щодо завантаження, розвантаження, пакування та інше відносно вантажів клієнтів-фізичних осіб, які зверталися за отриманням чи відправленням вантажів, що відповідає діяльності, зазначеній у класі КВЕД 52.29 "інша допоміжна діяльність у сфері транспорту". За надані послуги позивач отримував грошові кошти у готівковій та безготівковій формі, що підтверджується даними Книги обліку розрахункових операцій, виписками з рахунків банку, актами приймання-передачі наданих послуг, експрес-накладними тощо. Перевезення вантажів ФОП ОСОБА_1 не здійснював, тому не повинен був оформлювати товарно-транспортні накладні. На підтвердження отримання або видачі вантажів позивач оформлював відповідні експрес-накладні для клієнтів, а також видавав фіскальний чек РРО. Зазначає, що контролюючим органом не доведено здійснення ФОП ОСОБА_1 розрахунків у іншій формі, ніж грошова, натомість позивачем надано всі необхідні докази того, що він здійснював розрахунки згідно з вимогами п.291.6. ст.291 ПК України. На підставі даних обліку позивачем сформовано показники податкової звітності. Оскільки, позивачем не перевищено граничних сум доходу, передбачених ст.291 ПК України, а інших доходів, які оподатковуються податком на доходи фізичних осіб, позивач не отримував, вважає, що він не повинен був переходити на загальну систему оподаткування. Крім того вказує, що у період 2014-2016 роки своєчасно нараховував до сплати суми податку з доходів фізичних осіб - найманих працівників та сплачував такий податок наперед ще до нарахування заробітної плати. Вважає висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства безпідставними, просить позов задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018, позов задоволено, скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Постановою Верховного Суду від 03.09.2019 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №808/715/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вказане та дослідити господарські операції позивача за 2014 та 2015 роки, наявність первинних документів, які підтверджують такі операції, зокрема і тих, які підтверджують форму розрахунків, та на підставі встановленого дійти висновку про наявність або відсутність у позивача права перебування на спрощеній системі оподаткування у 2015-2016 роках. Також суд звертає увагу про необхідність врахування норми Податкового кодексу України, яка регулює питання щодо обов`язку платника податків надавати первинні документи під час проведення перевірки та наслідки ненадання таких у визначені вказаним Кодексом терміни.

10.10.2019 матеріали справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Семененко М.О.

Ухвалою суду від 15.10.2019 прийнято справу до провадження, призначено підготовче засідання на 11.11.2019.

04.11.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№45836), у якому проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, зазначив, що за результатами проведеної документальної перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме вимог п.291.6 ст.291 ПК України, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач мав з 01.01.2015 перейти на загальну систему оподаткування. Зазначені висновки зумовлені тим, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності у межах заявлених видів діяльності за 2014 та 2015 роки, зокрема банківських виписок, інших документів, які б підтверджували проведені готівкові/безготівкові операції. До перевірки платником не надано первинних документів які підтверджують розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) здійсненні в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), а саме руху коштів по розрахунковим рахункам, а отже не підтверджено здійснення розрахунків, встановлених для платників єдиного податку п.291.6 ст.291 ПК України. При цьому ОСОБА_1 задекларовані в податкових деклараціях платника єдиного податку наступні обсяги доходу за період 2014, 2015, 2016 років: 2014р. - 1490234,0 грн.; 2015р. - 15198365,0 грн.; 2016р. - 4896657,71 грн. Платником надано Книгу обліку доходів за весь період підприємницької діяльності, касові чеки з грудня 2015 року та частково рух коштів по р/р (з наявних п`яти рахунків надано рух коштів по одному з грудня 2015). Наданих документів не достатньо для підтвердження даних податкової звітності за весь період здійснення підприємницької діяльності та права перебування на спрощеній системі з відповідним видом діяльності. Вказані цифри доходу у книзі обліку доходу не підтверджують, за що саме отримано дохід (по якому виду діяльності) та за якою ставкою повинен обліковуватися такий дохід. Тільки первинні розрахункові документи в т.ч. виписки банку, акти виконаних робіт, накладні та т.і. підтверджують, за що отримано дохід і чи може підприємець у разі отримання такого доходу перебувати на спрощеній системі. Враховуючи вищенаведене та те що платник задекларував отримання доходу в 4 кварталі 2014 р. ФОП ОСОБА_1 повинен був перейти на загальну систему оподаткування з 01.01.2015 року. Оскільки позивач не перейшов на загальну систему оподаткування та продовжував звітувати як платник єдиного внеску, контролюючий орган встановив заниження задекларованого ним чистого доходу, врахував відсутність декларування валових витрат, у зв`язку з чим дійшов висновку про заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, єдиного внеску та військового збору. Крім того, було встановлено несвоєчасне перерахування нарахованого податку на доходи найманих працівників. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.11.2019 підготовче засідання відкладено на 03.12.2019.

Ухвалою суду від 03.12.2019 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.12.2019.

Ухвалою суду від 12.12.2019 продовжено підготовче провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 14.01.2020.

Ухвалою суду від 10.01.2020 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 14.01.2020 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.01.2020.

Ухвалою суду від 24.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 12.02.2020.

У судовому засіданні 12.02.2020 оголошено перерву до 03.03.2020.

Ухвалою суду від 03.03.2020 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.04.2020 продовжено процесуальний строк, визначений в ухвали про зупинення провадження у справі від 03.03.2020, до 20.05.2020.

Ухвалою суду від 20.05.2020 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.05.2020 в задоволенні клопотання представника позивача про продовження процесуального строку зупинення провадження у справі, встановленого судом , відмовлено, судове засідання відкладено на 01.06.2020.

Ухвалою суду від 01.06.2020 розгляд справи відкладено на 30.06.2020 у зв`язку виникненням технічних проблем, що унеможливили участь особи у судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судовому засіданні 30.06.2020 оголошено перерву до 27.07.2020.

Під час судового розгляду представники сторін підтримували свої вимоги та заперечення з підстав, викладених в заявах по суті справи.

Представник позивача пояснив, що у перевіряємий період позивач здійснював діяльність щодо надання послуг ТОВ «Нова пошта» щодо завантаження, розвантаження, пакування тощо відносно вантажів клієнтів ТОВ «Нова пошта» - фізичних осіб, які зверталися за отриманням чи відправленням вантажів, що відповідає видам господарської діяльності позивача за кодом КВЕД 52.29 "інша допоміжна діяльність у сфері транспорту". На підтвердження отримання або видачі вантажів позивач оформлював відповідні експрес-накладні, а також видавав фіскальний чек РРО. Зазначив, що експрес-накладні не є первинними документами позивача, оскільки формувались та зберігались за допомогою програмного забезпечення ТОВ «Нова пошта», тому такі документи не надавались під час перевірки. Зазначив, що за надані послуги позивач отримував грошові кошти у готівковій та безготівковій формі, що підтверджується даними Книги обліку розрахункових операцій та первинними документами, доказів іншого відповідачем не надано. Перевезення вантажів не здійснював, тому не повинен був оформлювати товарно-транспортні накладні. На підставі даних обліку позивачем сформовано показники податкової звітності. Оскільки при здійсненні такої діяльності не перевищено граничних сум доходу, передбачених ст.291 ПК України, а інших доходів позивач не отримував, вважає, що у позивача був відсутній обов`язок перейти на загальну систему оподаткування. Зазначив, що відповідач не довів несвоєчасну сплату позивачем податку з доходів фізичних осіб - найманих працівників, оскільки акт перевірки не містить посилань на підстав таких висновків. Вважає доводи контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства безпідставними, просив позов задовольнити.

Представники відповідача під час судового розгляду пояснили, що під час перевірки позивач не надав документів, які б підтверджували здійснення діяльності у межах заявлених видів діяльності за період з 2014 по 2016 роки. Зазначили, що додаткові докази, надані позивачем під час судового розгляду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не надавались під час перевірки. Вважають, що виявлені порушення свідчать про те, що отримані позивачем доходи перевищили граничну суму доходу, передбачену ст.291 ПК України, у зв`язку з чим позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування. Щодо інших виявлених порушень зазначили, що такі порушення були встановлені під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки. Просили в задоволенні позову відмовити повністю.

27.07.2020 Головне управління ДПС у Запорізькій області подало клопотання про заміну відповідача - Головне управління ДФС у Запорізькій області на Головне управління ДПС у Запорізькій області.

У судове засідання 27.07.2020 учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно з ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість здійснення подальшого розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Щодо заявленого клопотання про заміну відповідача на правонаступника, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. При цьому, згідно з положеннями статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Оскільки станом на теперішній час за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про припинення юридичної особи - Головного управління ДФС у Запорізькій області, то відповідач не відповідає ознакам вибулої сторони, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заявленого клопотання.

На підставі наявних у суду матеріалів, з урахуванням пояснень представників сторін, наданих під час судового розгляду, суд встановив такі обставини.

За відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець Бердянською районною державною адміністрацією Запорізької області, дата запису: 18.09.2014, номер запису: 2 020458, з 19.09.2014 перебував на податковому обліку в Бердянській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, 27.01.2017 внесено запис номер 2020458 про припинення підприємницької діяльності.

Основним видом економічної діяльності позивача згідно Класифікатора видів економічної діяльності ДК 009:2010, що затверджений Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, була «інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» (код КВЕД 52.29).

Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 23 грудня 2011 року № 396, клас КВЕД 52.29 «інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» включає: експедицію вантажів; організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом; організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій); видачу й одержування транспортної документації та накладних; діяльність митних брокерів; діяльність суднових брокерів і агентів з фрахтування місць для авіаційних вантажних перевезень; посередництво з фрахту вантажного місця на судні або в літаку - вантажно-розвантажувальні роботи, наприклад, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу, тощо.

Витяг з реєстру платників єдиного податку № 703 від 14.08.2015 свідчить про те, що 18.09.2014 позивач обрав спрощену систему оподаткування, відносився до 3 групи платників єдиного податку зі ставкою податку 4% та 5% від доходу (т.5 а.с.218).

У період з 24.10.2017 по 26.10.2017, на підставі пп.20.1.4. п. 20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.78.1.7 ст.78 ст.79 ПК України та п.13.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до направлення №445/3201/14/08-01-13-12-09 від 24.10.2017, наказу від 21.09.2017 №2321, фахівцями відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.09.2014 по 24.10.2017, за результатами якої складено Акт від 02.11.2017 №4378/08-01-13-12/НОМЕР_1 (т.1 а.с.53-67).

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки від 02.11.2017 №4378/08-01-13-12/НОМЕР_1, позивачем подав до ГУ ДФС у Запорізькій області письмові заперечення від 17.11.2017 та просив провести перевірку в рамкам розгляду заперечень (т.1 а.с.68-69).

Наказом №3292 від 30.11.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питання, що викладені у запереченні від 17.11.2017 (вх. №1461/ФОП від 23.11.2017) до акту перевірки від 02.11.2017 №4378/08-01-13-12/НОМЕР_1 (т.1 а.с.70).

У період з 01.12.2017 по 07.12.2017, на підставі пп.20.1.4. п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України та п.13.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до повідомлення №3687/14/08-01-13-05-09 від 01.12.2017 та наказу від 30.11.2017 № 3292, у зв`язку з наданням ОСОБА_1 17.11.2017 до ГУ ДФС у Запорізькій області заперечень до акту позапланової документальної невиїзної перевірки від 02.11.2017 № 4378/08-01-13-12/НОМЕР_1 (вх. № 1461/ФСП від 23.11.2017), фахівцями відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, і достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 18.09.2014 по 24.10.2017, за результатами якої складено Акт №4771/08-01-13-15/НОМЕР_1 від 14.12.2017 (т.10 а.с.196-206).

Відповідно до висновків Акту перевірки №4771/08-01-13-15/НОМЕР_1 від 14.12.2017 встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства та законодавства в сфері справляння єдиного соціального внеску, а саме:

- п.291.6 ст.291, абз.4 пп.298.2.3 п.298.2 ст. 298 ПК України, а саме: ОСОБА_1 не перейшов на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, при застосуванні платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 ПК України;

- п.177.2 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 3 920 092,25грн. у т.ч. за 2015 рік - 3 038 693,86грн., за 2016 рік - 881 398,39 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (у редакції, що діє з 01.01.2016), а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 175 844,72 грн. у т.ч. за 2015 рік - 84 701,36грн., 2016 рік - 91 143,36грн.;

- пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.3 п.161 підрозділу 10, пп.168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме заниження суми утриманого військового збору із суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 301425,35грн. у т.ч. за 2015 рік - 227975,48грн. за 2016 рік - 73449,87грн. та несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору, утриманого із заробітної плати, у розмірі 760,21 грн.;

- п.187.1 ст.187 ПК України, донараховано податок на додану вартість у сумі 3819004,54грн. (у т.ч. за 2015 рік - 2839673 грн., за 2016 рік - 979331,54 грн.);

- пп.168.1.2 та 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, у розмірі 683,90 грн. та несвоєчасно перераховано його до бюджету у сумі 22480,93 грн.

На підставі Акту перевірки №4771/08-01-13-15/НОМЕР_1 від 14.11.2017, відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 4900115,32 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями на суму 3920092,25 грн., штрафними (фінансовими) санкціями на суму 980023,07 грн. (т.1 а.с.71-72);

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 15674,49 грн. (т.1 а.с.73-74);

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 4773755,68 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями на суму 3819004,54 грн., штрафними (фінансовими) санкціями на суму 954751,14 грн. (т.1 а.с.75-76);

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 376781,69 грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями на суму 301425,35 грн., штрафними (фінансовими) санкціями на суму 75356,34 грн. (т.1 а.с.77-78);

- податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у т.ч. з військового збору, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 350,84 грн. (т.1 а.с.79-80);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.12.2017 №, яким за донарахування 175844,72 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 26054,62 грн. (т.1 а.с.81-82);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2017 № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 175844,72 грн. (т.1 а.с.83).

Вважаючи прийняті протиправними вищезазначені рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.1 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних рішень контролюючого органу стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган в акті перевірки зазначає, що ФОП ОСОБА_1 займався прийняттям та відправленням вантажу (посилок), відправниками та одержувачами яких були фізичні особи громадяни та суб`єкти підприємницької діяльності, при цьому використовував знак ТОВ «Нова пошта», діяльність здійснював у орендованих приміщеннях згідно з договорами суборенди.

В ході проведення перевірки позивачем не надано документів, які б підтверджували здійснення діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку за 2014 рік та 2015рік (рух коштів, акти виконаних робіт, накладні та інш.). Отже, відсутнє підтвердження здійснення господарської діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку за 2014 рік та 2015 рік та достовірності відомостей наданих платником до реєстру платників єдиного податку.

Також, податковим органом зазначено, що до перевірки платником не надано первинних документів, які підтверджують розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) здійсненні в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), а саме руху коштів по розрахунковим рахункам, а отже не підтверджено здійснення розрахунків, встановлених для платників єдиного податку.

Крім того, зазначено, що позивачем використовувалась у діяльності праця 74 оформлених належним чином найманих осіб, згідно даних первинних документів - руху грошових коштів по рахунку НОМЕР_2 за період з 01.01.2015 по 07.02.2017 (дата закриття рахунку) в АТ «ОТП Банк», інформації з АС «Податковий блок», відомостей нарахування та виплати заробітної плати, встановлено випадки, коли при виплаті доходу перерахування податку проводилося з порушенням терміну сплати. Загальна сума несвоєчасно перерахованого податку склала 22480,93 грн. Станом на 24.10.2017 (останній день перевіряємого періоду) ФОП ОСОБА_1 має заборгованості по перерахуванню до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 683,9 грн.

Суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до п.291.4 ст.291 ПК України (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 20000000 гривень.

Відповідно до пп.2 п.293.3. ст.293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі 4 відсотки доходу (після внесення змін до ПК України становить 5%) - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Згідно з п.292.4 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до п.292.6 ст.292 ПК України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

За змістом п.292.13 ст.292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Згідно з п.292.16 ст.292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

Відповідно до пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Пунктом 291.6 ст.291 ПК України передбачено, що платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).

Відповідно до п.296.10 ст.296 ПК України (в редакції до 01.07.2015) платники єдиного податку першої - третьої груп не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до внесених змін до податкового законодавства Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій» від 1 липня 2015 року № 569-VIII, платники податку другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обов`язково застосовують реєстратор розрахункових операцій у разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції,

щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Також, згідно з п. 2.2 та 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (чинна на момент здійснення господарських операцій) (далі - Положення №637) підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів без відкриття рахунку, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку для подальшого їх перерахування на поточні рахунки. Кількість підприємств (підприємців) та фізичних осіб, з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується.

Відповідно до пункту 4 пп.298.2.3 п.298 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: 4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків.

Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські відносини із контрагентами - постачальниками ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_4 ), ФОП ОСОБА_4 (код НОМЕР_5 ), ФОП ОСОБА_5 (код НОМЕР_6 ), ФОП ОСОБА_6 (код НОМЕР_7 ), ФОП ОСОБА_7 (код НОМЕР_8 ).

До матеріалів справи надано виписку АТ «ОТП БАНК» по рахунку НОМЕР_2 , з якої вбачається перерахування коштів в безготівковій формі на користь контрагентів, а саме: ФОП ОСОБА_2 - 16.11.2015 на суму 253 712,00 грн та 24.11.2015 на суму 297 344,00 грн; ФОП ОСОБА_3 - 19.11.2015 на суму 21 772,80 грн та на суму 70 738,80 грн.; ФОП ОСОБА_4 - 24.11.2015 на суму 12 860,00 грн; ФОП ОСОБА_7 - 05.02.2016 на суму 100 000,00 грн; ФОП ОСОБА_6 - 12.04.2016 на суму 100 000,00 грн; ФОП ОСОБА_5 - 15.04.2016 на суму 150 000,00 грн (т.5 а.с.111-193).

Оскільки під час перевірки контролюючим органом не встановлено порушень щодо формування позивачем показників валових витрат, суд дійшов висновку, що вищезазначені операції не мали вплив на спірні правовідносини.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 був партнером ТОВ «Нова пошта» та здійснював господарську діяльність з використанням знаку для товарів та послуг «Нова пошта» на підставі Ліцензійного договору № 165 від 01.05.2015, укладеного з ТОВ «Нова пошта», за умовами якого знак для товарів та послуг повинен використовуватися під час пропонування та надання будь-якої послуги для якої знак використовується (т.1 а.с.117-120).

У свідоцтві на знак для товарів та послуг № 191046 від 10.09.2014 зазначено, що знак для товарів та послуг «Нова пошта» зареєстрований у класі 39, який передбачає надання послуг автомобільного транспорту, завантажувально-розвантажувальні роботи, пакування товарів, зберігання товарів, тощо (т.1 а.с.121-125).

01.10.2014 між ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) та ТОВ «Нова пошта» (Замовник) укладений Договір №165Н про надання послуг, згідно умов якого ТОВ «Нова пошта» доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання замовнику послуг, пов`язаних із прийманням, зберіганням, відправленням та доставкою вантажів, товарі та інших предметів, перелік яких у Додатку №1 до Договору. Надання виконавцем послуг підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі, форму якого наведено у Додатку №2 до Договору. Послуги надаються за місцезнаходженням замовника або виконавця за домовленістю між сторонами. Оплата послуг згідно цього Договору здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування замовником (ТОВ «Нова пошта») грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у Статті 11 цього Договору, на підставі наданого виконавцем рахунку, згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі послуг, протягом 10 (десяти) календарних днів після закінчення звітного місяця (т.1 а.с.84-88).

У Додатку № 1 до вказаного договору визначено перелік послуг, які надаються за вказаним договором, а саме: організація перевезень автомобільним транспортом, організація групових або індивідуальних відправлень вантажів, товарів та інших предметів (у т.ч. приймання, зберігання, вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій); вантажно-розвантажувальні роботи (в тому числі, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу тощо); інші послуги на запит замовника (т.1 а.с.89).

На виконання умов Договору про надання послуг №165Н від 01.10.2014 між ТОВ «Нова пошта» та ФОП ОСОБА_1 підписано акти приймання-передачі послуг, у яких зазначено, що ФОП ОСОБА_1 надавав наступні послуги: організація групових або індивідуальних відправлень вантажів, товарів та інших предметів (у т.ч. приймання, зберігання, вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій) та вантажно-розвантажувальні роботи (в тому числі, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу, тощо) (т.1 а.с.100-116).

Надані до матеріалів справи виписки з банківських рахунків позивача (т.5 а.с.111-217), а також дані Книги обліку розрахункових операцій та Книги обліку доходів (т.1 а.с.171-250, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с.1-80) свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі відобразив у Книзі обліку доходів отриману виручку, у тому числі за 2014 рік.

Крім того, судом встановлено, що з метою здійснення готівкових розрахунків ФОП ОСОБА_1 зареєстровані реєстратори розрахункових операцій за адресами здійснення господарської діяльності, що підтверджується відповідними реєстраційними посвідченнями реєстраторів розрахункових операцій (т.3 а.с.99-104), довідками про опломбування реєстраторів розрахункових операцій (т.3 а.с.93-98), актами введення в експлуатацію реєстраторів розрахункових операцій (т.3 а.с.81-92).

З метою оприбуткування готівки ФОП ОСОБА_1 , на виконання п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щоденно друкував на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки і забезпечував їх зберігання в Книгах обліку розрахункових операцій (т.1 а.с.171-250, т.2 а.с.1-250, т. 3 а.с.1-48).

Крім того, для забезпечення розрахунків за допомогою платіжних карток між ФОП ОСОБА_1 (Торговець) та ПАТ «Державний ощадний банк» (Банк) укладено Договір на еквайрингове обслуговування торгово-сервісного підприємства №08ТЕ2015144 від 01.12.2015, згідно умов якого Торговець приймає в Торгівельних точках Торговця до оплати електронні платіжні засоби в якості рівноцінного платіжного засобу за послуги за процедурою, що визначена у цьому договорі. Банк забезпечує на умовах договору обробку документів і перерахування коштів на поточний рахунок Торговця за операціями, які були проведені за допомогою електронних платіжних засобів з використанням устаткування Банку. Згідно зазначеного договору Платнику податків для здійснення розрахунків із застосуванням платіжних засобів було надано необхідне обладнання на підставі актів приймання-передачі устаткування (т.1 а.с.137-157).

Також судом встановлено, що з 21.12.2015 ФОП ОСОБА_1 (Отримувач) уклав з ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» (небанківська фінансова установа, яка має ліцензію Національного банку України на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків) Договір на переказ коштів №327-1215, за умовами якого, ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» приймало готівкові кошти від платників за послуги ФОП ОСОБА_1 та переказувало їх наступного дня на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 , відкритий в АТ «ОТП БАНК» (т.1 а.с.126-136).

Виконання умов зазначеного договору позивачем підтверджується інформацією з виписки по рахунку позивача в АТ «ОТП БАНК».

Крім того, до матеріалів справи надано лист від 15.01.2018 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС», яке підтвердило, що приймало готівкові кошти від платників-фізичних осіб за послуги, що надавались ФОП ОСОБА_1 , та переказувало їх наступного дня на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в АТ «ОТП БАНК». На підтвердження зазначеного ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» надано реєстр прийнятих від платників - фізичних осіб платежів, які здійснювалися в якості оплати послуг, що надавались ФОП ОСОБА_1 (т.7 а.с.223, 224-250, т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-41).

З метою здійснення безготівкових розрахунків ФОП ОСОБА_1 відкриті рахунки в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (№ НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 - в національній валюті та № НОМЕР_11, № НОМЕР_12 - для здійснення операцій з використанням платіжних карток в національній валюті) та в АТ «ОТП БАНК» (№ НОМЕР_2 ).

На підтвердження здійснення розрахунків у безготівковій формі позивачем надано виписки щодо руху грошових коштів по рахунках ФОП ОСОБА_1 від АТ «ОТП БАНК» за період з 01.01.2015 по 28.02.2017 та АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» за період з 30.10.2014 по 24.06.2016, з (т.5 а.с.111-217).

Таким чином судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовував у своїй господарській діяльності знак для товарів та послуг «Нова пошта», з використанням якого надавав послуги щодо приймання та оформлення вантажів від клієнтів, які зверталися з метою відправлення/отримання вантажів, що відповідає виду економічної діяльності, визначеного за КВЕД 52.29 «інша допоміжна діяльність у сфері транспорту».

До матеріалів справи не надано доказів того, що у господарській діяльності позивача мало місце здійснення ним перевезення вантажів або будь-якої іншої діяльності поза межами заявлених видів діяльності позивача.

Крім того, під час перевірки не встановлено та до суду не надано доказів того, що у перевіряємий період позивач здійснював діяльність, передбачену п.291.5 ст.295 ПК України, яка виключає можливість перебування на спрощеній системі оподаткування платником податків 3 групи.

Позиція контролюючого органу ґрунтується на тому, що позивач не надав до перевірки первинних документів, які підтверджують розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги), здійсненні в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), а саме руху коштів по розрахунковим рахункам.

Направляючи справу на новий розгляду, Верховний Суд звернув увагу на необхідність дослідити господарські операції позивача за 2014 та 2015 роки, наявність первинних документів, які підтверджують такі операції, зокрема і тих, які підтверджують форму розрахунків, та на підставі встановленого дійти висновку про наявність або відсутність у позивача права перебування на спрощеній системі оподаткування у 2015-2016 роках.

Надані до матеріалів справи письмові докази підтверджують дані податкової звітності позивача (т.3 а.с.105-127) у співвідношенні зі здійсненими операціями, підтвердженими банківськими виписками, даними Книги обліку розрахункових операцій за 2014 рік, відомостями, отриманими від ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

Доказів того, що позивач при здійсненні господарської діяльності здійснював розрахунки у іншій формі, ніж передбачено для платників єдиного податку нормами п.291.6 ст.291 ПК України, контролюючим органом не надано, а під час перевірки таких фактів не встановлено.

Щодо наданих до матеріалів справи експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» (т.4 а.с.141-250, т.5 а.с.1-108, 219-250, т.6 а.с.1-250, т.7 а.с.1-222, т.11 а.с.3), в яких відображено інформацію про форму проведених розрахунків зі споживачами послуг ТОВ «Нова пошта» (готівкову та безготівкову), суд звертає увагу, що під час перевірки вказані докази позивачем не надавались, а отже їх зміст не міг вплинути на висновки контролюючого органу за результатами перевірки.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Під час судового розгляду представник позивача не заперечував відсутність таких документів на час перевірки, пояснив, що експрес-накладні формувались за допомогою програмного забезпечення ТОВ «Нова пошта» та зберігались в базах даних ТОВ «Нова пошта».

Зазначене узгоджується зі специфікою діяльності позивача у взаємовідносинах з ТОВ «Нова пошта», а саме з тим, що позивач надавав не весь комплекс послуг від імені та з використанням знака «Нова пошта», а лише його частину щодо приймання, зберігання, відправлення та доставки вантажів, товарів та інших предметів.

Зміст досліджених судом експрес-накладних (зокрема примітки про надання ТОВ «Нова пошта» згоди на обробку персональних даних з метою надання послуг та інших відомостей) підтверджує їх складання саме у зв`язку з діяльністю ТОВ «Нова пошта», однак містить відомості про те, що такі операції проведені відповідно до договору, укладеного з ФОП ОСОБА_1 .

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку, що у період 2014 - 2016 роки позивачем здійснювались розрахунки виключно у грошовій формі (готівковій та безготівковій), у відповідності п. 291.6 ст. 291 ПК України, а доказів іншого суду не надано, що повністю підтверджується виписками з рахунків, відкритих у банках, Книгою обліку розрахункових операцій та Книгою обліку доходів, актами приймання-передачі наданих послуг, експрес-накладними, які містяться в матеріалах справи, а відтак висновки контролюючого органу про не підтвердження позивачем здійснення розрахунків за надані послуги в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій) та обов`язок перейти на загальну систему оподаткування відповідно до пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, є необґрунтованим.

Крім того, з огляду на викладене в пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України формулювання «у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу», суд вважає, що передбачені даною нормою наслідки можуть бути застосовані лише у випадку, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків допустив застосування іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, однак такого факту під час перевірки встановлено не було.

Також, відповідно до п.292.16 ст.292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

За приписами п.292.9 ст.292 ПК України доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

Відповідно до п.297.1 ст.291 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Судом встановлено, що під час здійснення господарської діяльності у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 не перевищував граничних сум доходу, передбачених статтею 291 ПК України, а саме: за 2015 рік дохід становив 15198365,00 грн., за 2016 рік - 4896657,71 грн. Доходів, які оподатковуються податком на доходи фізичних осіб не отримував, а відтак висновки контролюючого органу про порушення ним п.177.2 ст.177 ПК України та заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 3920092,25 грн. є необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2017 є таким, що підлягає скасуванню.

Також є необґрунтованим висновок про порушення позивачем п.187.1 ст.187 ПК України та донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 3819004,54грн., оскільки, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, позивач не був платником податку на додану вартість, а сплачував податок на додану вартість у складі єдиного податку у відповідності до пп.2 п. 293 ст. 293 ПК України. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків про несвоєчасно перерахований податок на доходи фізичних осіб утриманого із сум заробітної плати у розмірі 22480,93 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пп.168.1.1. п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп.162.1.3 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку з доходів фізичних осіб є податковий агент.

Судом встановлено, що у період з 2014 по 2016 роки позивачем перераховано податок з доходів фізичних осіб за найманих працівників, як податковим агентом, на загальну суму 65029,00 грн. У звітах за формою 1-ДФ, які подавалися позивачем згідно Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015, ОСОБА_1 нарахував до сплати суму податку з доходів фізичних осіб (найманих працівників) на суму 65028,92 грн.

ФОП ОСОБА_1 , як податковий агент, фактично сплачував податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) шляхом внесення зазначеного податку наперед до того як виплачувалася заробітна плата.

Доказів зворотнього відповідач суду не надав, факт того, що внесення позивачем зазначеного податку відбувалось наперед до того як виплачувалася заробітна плата, відповідач не спростував.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пп.168.1.2 та 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, а відтак податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 № підлягає скасуванню.

Згідно з пп.1.1 - 1.2 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до пп.1.7 підрозділу 10 розділу XX ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.36 п.165.1 ст.165 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Оскільки , як встановлено судом, позивач не отримував інших доходів, крім тих, з яких сплачував єдиний податок, а тому не повинен був сплачувати військовий збір з доходів, який отримав під час здійснення підприємницької діяльності перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Також, у зв`язку з використанням праці найманих працівників, під час виплати заробітної плати позивачем утримувалась сума військового збору з доходів співробітників та перераховувалася до бюджету згідно вимог ПК України.

Відповідно до виписок по рахункам в АТ «ОТП БАНК» та АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» позивачем своєчасно перераховано військовий збір із заробітної плати найманих працівників.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновку податкового органу про порушення позивачем вимог пп. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10, пп.168.1.2, 168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України в частині заниження суми утриманого військового збору із суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 301425,35грн. та несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору, утриманого із заробітної плати, у розмірі 760,21 грн., у зв`язку із чим податкові повідомлення-рішення № та № від 19.12.2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній до 24.12.2015) визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Згідно Порядку визначення класу професійного ризику виробництва за видами економічної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2012 № 237, до 33 класу професійного ризику відноситься такий вид діяльності як інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29).

ФОП ОСОБА_1 , як роботодавець, нараховував та сплачував єдиний внесок згідно 33 класу професійного ризику, що відповідає виду діяльності, що зазначений у КВЕД 52.29.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

24.12.2015 внесені зміни до ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пункт 5 статті викладений у наступній редакції:

«Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру».

За приписами п.5 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час здійснення діяльності) мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

У зв`язку з тим, що позивач у перевіряємому періоді перебував на спрощеній системі оподаткування та згідно з п.3 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначав суму, на яку нараховується єдиний внесок, самостійно, суд дійшов висновку, що п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не поширюються на позивача, а тому твердження контролюючого органу про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що діє з 01.01.2016), в частині заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 175844,72 грн., є безпідставними. Враховуючи наведене, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.12.2017 № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2017 №Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 175844,72 грн. підлягають скасуванню.

Судом не встановлено порушень з боку позивача норм ПК України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень контролюючого органу, а тому позовні вимоги про їх скасування підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ст.90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та наданих до матеріалів справи письмових доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводів позивача, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в сумі 8810,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018, було, крім іншого, вирішено питання про розподіл судових витрат та присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області судовий збір у розмірі 8810,00 грн.

У зв`язку з тим, що у відповідності до норм КАС України до завершення касаційного перегляду судове рішення вважалось таким, що набрало законної сили, 01.11.2018 був виданий виконавчий лист про стягнення судового збору.

08.01.2019 Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернуло оригінал виконавчого листа у справі №808/715/18 з відміткою про його повне виконання (т.10 а.с.102-103).

Оскільки інших судових витрат позивачем під час нового розгляду справи в суді першої інстанції не заявлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2017 року №013267130, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19 грудня 2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 грудня 2017 року №Ф-, сформовану Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166, .

Повне судове рішення складено 06 серпня 2020 року

Суддя М.О. Семененко