Справа № 160/3536/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3536/20

головуючий суддя І інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еталон" на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року в адміністративній справі №160/3536/20 за позовом Приватного підприємства "Еталон" до Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Еталон" звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, в якому просило:

- визнати протиправними дії управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради щодо відмови у продовженні паспортів прив`язки групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності № 465 від 05.01.2017; № 466 від 05.01.2017; № 467 від 05.01.2017; № 468 від 05.01.2017;

- зобов`язати управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради здійснити продовження строку дії паспортів прив`язки групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності №465 віх 05.01.2017; №466 від 05.01.2017; №467 від 05.01.2017; №468 від 05.01.2017 за місцем встановлення: пров. Цегельний, м. Кам`янське замовнику Приватному підприємству Еталон, шляхом зазначення нової дати, підпису, печатки у паспортах прив`язки та повернути їх замовнику.

Також, Приватним підприємством "Еталон" було подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Комунальному підприємству Кам`янської міської ради «Благоустрій» та іншим особам вчиняти дії щодо демонтажу тимчасових споруд, які розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пров. Центральний (район буд. №3) власник Приватне підприємство "Еталон", до набрання законної сили рішення по справі № 160/3536/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року в задоволенні заяви Приватного підприємства "Еталон" про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Приватне підприємство "Еталон" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року скасувати та прийняти судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що демонтаж тимчасових споруд свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача у даній справі, оскільки такий демонтаж завдасть реальної шкоди майну позивача, його праву власності на тимчасові споруди, та праву отримати документи на розміщення цих тимчасових споруд, до ухвалення рішення у справі і без вжиття заходів забезпечення позову в подальшому буде необхідно докласти значних зусиль для відновлення таких прав.

Управлінням містобудування та архітектури Кам`янської міської ради та Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської радибуло подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено підстав для забезпечення позову, прямо передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.03.2020 року по справі № 1740/2484/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з поданої позивачем заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, останній обґрунтовує необхідність її задоволення посиланням на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та доводам позивача, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в даному випадку, як вбачається з матеріалів справи і, правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачем не було доведено та документально підтверджено обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдасть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливить їх захист.

Поряд з вказаним, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що за приписами ст. 151 КАС України, заявлені заходи забезпечення позову мають відповідати заявленим позовним вимогам.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спору в даній адміністративній справі виступає правомірність зобов`язання відповідача продовжити строк дії паспортів прив`язки групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності № 465 віх 05.01.2017; № 466 від 05.01.2017; № 467 від 05.01.2017; № 468 від 05.01.2017 року.

Відтак, з огляду на вказане, визначений позивачем спосіб забезпечення позову, шляхом заборони демонтажу тимчасових споруд Комунальному підприємству Кам`янської міської ради «Благоустрій» та іншим невизначеним особам, які не є учасниками даної справи, не відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки відповідне рішення органу місцевого самоврядування або дії про такий демонтаж, позивачем в межах даної справи не оскаржувались.

Щодо інших доводів позивача, стосовно необхідності задоволення його заяви про забезпечення позову, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еталон" залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року в адміністративній справі №160/3536/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає на підставі ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко