Справа № 520/2651/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 р. Справа № 520/2651/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/2651/2020

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у відмові у видачі ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран військової служби";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран військової служби".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" набув право на отримання посвідчення "Ветеран військової служби", так як його вислуга років військової служби у Збройних Силах у календарному обчисленні становить 25 років 5 місяців. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у видачі вказаного посвідчення із посиланням на те, що період навчання до вислуги років на військовій службі зарахуванню не підлягає.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2651/20 позов задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) визнати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_2 ) ветераном військової служби з видачею посвідчення "Ветеран військової служби".

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Відповідач не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2651/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у позивача права на отримання посвідчення "Ветерана військової служби" на підставі зазначеної у наказі заступника Міністра оборони України від 21.07.1998 № 0218, яким позивача звільнено в запас, календарної вислуги на військовій службі - 25 років 5 місяців. Пояснив, що така вислуга розраховувалася на час звільнення позивача з військової служби для призначення йому пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положення якого передбачають включення часу навчання в цивільних закладах вищої освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу, до календарної вислуги років. Однак, як вказує апелянт, відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла станом на час звільнення позивача - 1998 рік) початком перебування на військовій службі вважається день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу, яким відповідно до особової справи позивача є 11.06.1975 (день призову ОСОБА_1 з запасу). Отже військова служба позивача розпочалась саме з 11.06.1975, а не з дня вступу до вищого навчального закладу. Крім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував зазначені в розрахунку вислуги років позивача дані, відповідно до яких, календарний строк служби ОСОБА_1 склав станом на 28.02.1993 17 років 7 місяців, а тому, як вказує апелянт, станом на день звільнення позивача календарна вислуга на військовій службі складала 23 роки 2 місяці 8 днів, що з урахування вимог ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» є недостатнім для видачі останньому посвідчення "Ветеран військової служби".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у періоді з 01.09.1968 по 13.06.1973 навчався у Харківському державному університеті та проходів військову підготовку за програмою офіцера запасу. Наказом Міністерства оборони СРСР від 18.05.1973 № 67 позивачу було присвоєно військове звання по запасу лейтенант-інженер, що підтверджується копіями атестаційного листа позивача та розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію підполковника ОСОБА_1 (а.с. 20, 21).

25.02.1975 ОСОБА_1 звернувся до Московського районного військового комісаріату м. Харкова з рапортом, в якому просив призвати його на військову службу та, як вбачається з копії розрахунку вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 на пенсію, 11.06.1975 позивача було призвано на військову службу з запасу (а.с. 21,22).

Як вбачається з копії витягу з наказу заступника Міністра оборони України від 21.07.1998 №0218 підполковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас "за віком" та за бездоганну службу у Збройних Силах оголошено подяку, вказано, що календарна вислуга років у Збройних Силах становить 25 років 5 місяців, пільгова відсутня (а.с. 5).

Відповідно до копії витягу з наказу начальника Харківського військового університету від 18.08.1998 № 677, підполковника ОСОБА_1 виключено з 19.08.1998 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, також вказано, що календарна вислуга становить 25 років 5 місяців (а.с.6).

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо надання статусу ветерана військової служби та видачі посвідчення "Ветеран військової служби" у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

У відповідь на вказану заяву, відповідач в листі від 20.11.2019 № ФХ-102840/3759/ВС3, з посиланням на ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" повідомив позивача, що, оскільки днем початку його служби в Збройних Силах є 11.06.1975 - день призову, а днем закінчення військової служби є 19.08.1998 - день виключення зі списків особового складу, відтак вислуга років на військовій службі позивача складає 23 роки 2 місяці 08 днів, що, в силу вимог ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", є недостатнім для надання позивачу статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення (а.с 4).

Не погоджуючись із вказаною відповіддю Харківського обласного військового комісаріату, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі позивачу посвідчення "Ветерана військової служби" та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати йому вказане посвідчення.

Задовольняючи частково позовні вимоги та виходячи за межі позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що достатньою підставою для надання статусу ветерана військової служби є наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку, згідно з яким календарна вислуга на військовій службі позивача становить 25 років 5 місяців, який є чинним, доказів його змін або скасування суду не надано, тому зазначена у ньому вислуга є достатньою для встановлення позивачу статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення.

Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по відмові у видачі посвідчення, суд першої інстанції виходив з того, що задоволення вказаних вимог не призведе до відновлення прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 203/98-ВР (далі Закон № 203/98-ВР) ветеранами, зокрема, військової служби, визнаються громадяни України: які бездоганно прослужили на військовій службі, 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Статтею 10 Закону № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду тощо.

В частині другій статті 17 вказаного Закону йдеться, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601 затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран військової служби" (далі Порядок №1601).

Згідно із пунктом 3 "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 pоку № 1601 (далі - Порядок №1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до вислуги років на військовій службі в календарному обчисленні включається період навчання не у будь-яких цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, а лише період навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2019 року у справі № 809/780/15, від 14 серпня 2019 року у справі № 805/2337/16-а.

Також слід вказати, що Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», часу їхнього навчання відповідно до статті 17 цього Закону. Зокрема, у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-411а14) зазначено, що «у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Отже, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців».

Враховуючи викладене, ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні), звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД та надали один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби чи посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 у періоді з 01.09.1968 по 13.06.1973 навчався у Харківському державному університеті та проходив військову підготовку за програмою офіцера запасу.

У період часу з 11.06.1975 по 19.08.1988 позивач проходив службу у Збройних силах.

Наказом Міністерства оборони СРСР від 18.05.1973 № 67 позивачу було присвоєно військове звання по запасу лейтенант-інженер, що підтверджується копіями атестаційного листа позивача та розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію підполковника ОСОБА_1 .

Згідно копії витягу з наказу заступника Міністра оборони України від 21.07.1998 №0218, яким звільнено підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас та за бездоганну службу у Збройних Силах оголошено подяку, календарна вислуга років у Збройних Силах становить 25 років 5 місяців, пільгова відсутня. Така ж календарна вислуга зазначена і в копії витягу з наказу начальника Харківського військового університету від 18.08.1998 № 677, про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних норм, період служби та навчання позивача у Харківському державному університеті повинен бути зарахований до вислуги років на військовій службі в календарному обчислені з урахуванням п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що наказ про звільнення з військової служби в запас є достатньою підставою для набуття позивачем статусу ветарана військової служби та отримання відповідного посвідчення, оскільки інформація про календарну вислугу років, що зазначена в такому наказі визначена для отримання одноразової грошової допомоги, не може бути єдиною безумовною підставою для отримання статусу ветерана військової служби, без перевірки правильності обрахування такої вислуги відповідно до приписів законодавства.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Як вбачається з матеріалів справи, період навчання позивача з 01.09.1968 по 13.06.1973 (що відповідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" складає 2 роки 4 місяці 21 день) та служби в Збройних Силах з 11.06.1975 по 19.08.1998 (23 роки 2 місяці 8 днів), в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", є достатнім для встановлення ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби, оскільки складає більш ніж 25 років у календарному обчисленні, а саме 25 років 6 місяців 29 днів.

Однак, виходячи з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у позивача, з урахуванням календарної вислуги на військовій службі - 25 років 5 місяців, права на отримання посвідчення "Ветерана військової служби", не перевірив правильності обрахування такої вислуги відповідно до приписів законодавства.

Разом з тим, відсутність такого розрахунку не призвела до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2651/2020 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2651/2020 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року по справі № 520/2651/2020 залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова