Справа № 540/2176/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2176/19
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (правонаступника - Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (суддя Хом`якова, м. Херсон, повний текст рішення складений 6 лютого 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення: від 18.10.2016 № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем 61 130,54 грн., штрафні санкції - 15 452,64 грн.; від 18.10.2016 року № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 5282,89 грн. основного платежу та штрафних санкцій - 1320,72 грн.; від 18.10.2016 № про застосування штрафних санкцій у сумі 170 грн., які прийняті Херсонською об`єднаною державної податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області на підставі акту перевірки від 02.07.2016 №543/21-03-17-05/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питання отриманого додаткового блага у вигляді суми анульованого кредитором боргу за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року»

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області від 18.10.2016 року №, №, №. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 833 грн. 58 коп. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ГУ ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ..

В доводах апеляційної скарги зазначено, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що позивачем не була подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік. Згідно наданих до органу ДФС відомостей від ПАТ «Укрсоцбанк», останнє виплатило позивачу доходи у вигляді додаткового блага у сумі 352 192 грн. 98 коп. Але позивач не задекларував доходи, не сплатив з них податок на доходи фізичних осіб, що є порушенням пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Також апелянт зазначив, що договором про внесення змін №1 до договору кредиту, яким встановлено умови набуття позивачем права на анулювання залишку заборгованості за договором кредиту, не передбачено зміну валюти зобов`язання з долара США у гривню. При проведенні перевірки відповідачем дотримано всіх обов`язкових вимог чинного законодавства. Запит контролюючого органу про надання інформації направлявся позивачу на адресу: АДРЕСА_1 , і був отриманий особисто ОСОБА_1 , отже, позивач був обізнаний про наслідки, які наступають у разі не надання пояснень. Також позивач змінив свою адресу місця реєстрації у 2015 році, але всупереч нормам ПК України, не повідомив належним чином контролюючий орган про зміну податкової адреси або зміну фактичного місця проживання, як того вимагає чинне законодавство. Відповідач посилається на п. 42.3 ст. 42 ПК України, відповідно до якого якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата. Контролюючий орган в свою чергу здійснював листування за тією адресою, яка була наявна в базах.

Отже, апелянт вважає, що податкові повідомлення-рішення від 18.10.2016 №, від 18.10.2016 року №, від 18.10.2016 № прийняті у відповідності до вимог діючого законодавства.

ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 20.04.2001 за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 був зареєстрований саме за цією адресою, був знятий з реєстрації 18.12.2015 р., та прописаний 19.12.2015 за іншою адресою АДРЕСА_2 .

На підставі наказу в.о. начальника Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області С.П. Марієнчук від 13.06.2016 року №499 Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», з посиланням на пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79 ПК України, та повідомлення №457/21-03-13-05 про проведення у приміщенні Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області з 21.06.2016 документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питання отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за період з 01.10.15 по 31.12.15 року, ревізором-інспектором Херсонської ОДПІ була проведена вказана перевірка, за результатами перевірки складений акт від 02.07.2016 №543/21-03-17- 05/. У відповідності до вказаного наказу термін проведення перевірки 3 робочих дня.

Наказ про проведення перевірки від 13.06.2016 №499, повідомлення від 13.06.2016 №457/21-03-13-05 були надіслані позивачу за адресою АДРЕСА_1 , та повернуті 15.07.2016 з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Актом перевірки встановлені порушення позивачем пп. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК України, - платником податку не включена до загального річного оподатковуваного доходу і не задекларована сума доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 352 192, 68 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 61130, 54 грн., порушення п. 49.18 ст. 49 ПК України, платником податку до Херсонської ОДПІ не надана у встановлені законодавством терміни податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік, пп. 1,4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України, що призвело до ненарахування та несплати військового збору за 2015 р. у сумі 5282, 89 грн.

В акті перевірки вказано про не подання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік до Херсонської ОДП1 у встановлені законодавством терміни, чим порушено п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України. Згідно інформаційних баз даних органу ДФС в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав доходи від ПАТ «УКРСОЦБАНК» у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 352 192,68 грн.

За висновками перевірки Херсонською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.10.2016 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 61 130, 54 грн. основного платежу та штрафних санкцій 15 452, 64 грн., від 18.10.2016 року № по військовому збору на суму 5 282,89 грн., штрафні санкції - 1 320,72 грн., від 18.10.2016 № про застосування 170 грн. штрафу по ПДФО.

У зв`язку з не сплатою донарахованих грошових зобов`язань контролюючий орган звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі №540/37/19 позовну заяву Головного управління ДФС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення суми податкового боргу з ОСОБА_1 було задоволено, рішення набрало законної сили 18.05.2019 р.

Позивач стверджує, що дізнався про факт прийняття відносно нього податкових повідомлень-рішень та про наявність судового рішення тільки 02.10.2019 р., тому звернувся до суду з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень 16.10.2019 р.. В позові зазначив, що між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ «УКРСОЦБАНК» (кредитор) 01.09.2006 р. укладений кредитний договір №Ф060779П та 12.12.2015 р. між позивачем та ПАТ «УКРСОЦБАНК» укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту, у відповідності до якого сторони констатували залишок заборгованості за кредитом в сумі 19 430 дол. 67 центів та заборгованість по процентам за користування 10 572 дол. 58 центів, сторони домовились, що у разі погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 15 002,00 дол. США до 22 грудня 2015 року позивач набуває право на анулювання (прощення) залишку заборгованості за договором кредиту. 22.12.2015 р. позивачем внесено в касу кредитора грошові кошти у сумі 15 002 дол. США.

Враховуючи це позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що виявлена сума прощеного позивачу боргу в розмірі 15 001,25 дол. США не є безумовною підставою для висновків про заниження позивачем податку на доходи, оскільки, а ні під час перевірки, а ні під час розгляду справи ДФС не встановлено, з чого саме складається ця сума прощеного боргу та без врахування курсової різниці при переведенні боргу із валютного у гривневий. Крім того, суд зазначив про порушення порядку направлення позивачу повідомлення про проведення перевірки та копії наказу, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення з наказом до початку здійснення контрольного заходу, що призвело до проведення відповідачем перевірки без наявності на те правових підстав.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Приписами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Положеннями пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, які вказані як підстави проведення перевірки, передбачено, що перевірка здійснюється, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно діючої на момент проведення перевірки редакції п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 ПК України. Згідно п. 79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку. З наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Ця вимога є обов`язковою, в тому числі і при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Контролюючим органом не може бути проведено невиїзну позапланову документальну перевірку щодо платника податку у разі відсутності підтвердження повідомлення платника про проведення даної перевірки, зокрема щодо дати і часу її проведення. У разі відсутності такого підтвердження встановлюється порушення процедури проведення перевірки, результатом чого є визнання протиправними податкових повідомлень рішень прийнятих на основі таких перевірок.

Податкова перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Позивач не отримував наказ та повідомлення про проведення перевірки через надсилання цих документів на адресу АДРЕСА_1 . Про неотримання наказу та повідомлення платником відповідачу стало відомо 15.07.2016 р., тобто вже після складання акту перевірки.

Підпункт 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України встановлює, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, позивач був позбавлений права бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань укладення кредитного договору, виникнення заборгованості і списання боргу за кредитним договором.

Не ознайомлення позивача до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з наказом про її проведення, відомостями про дату її початку та місце проведення перевірки, є порушенням вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України та не надавало право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Пункт 42.2 статті 42 ПК України передбачає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У відповідності до наказу від 13.06.2016 року №499 документальна позапланова невиїзна перевірка повинна була проводитись щодо платника податків ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 . На час проведення перевірки позивач ОСОБА_1 з 19.12.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 07.11.2005 р..

ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання, зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 , про зміну адреси податкову інспекцію не повідомляв.

Відповідно до ст. 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Таким чином, наказ та повідомлення про перевірку направлялись відповідачем за адресою, яка була зазначена самим позивачем при реєстрації його як підприємця. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань починаючи з 11.04.2013 р. адресою позивача є АДРЕСА_1 . Доказів повідомлення ОСОБА_1 контролюючого органу про зміну податкової адреси суду не надано.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача про те, що відповідач був обізнаний з іншою адресою позивача, яку останній зазначав у заяві про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, деклараціях ОСОБА_1 за 2015 рік, за 1 квартал 2016 року, оскільки саме платник податків зазначає свою податкову адресу, а не контролюючий орган. Відповідно контролюючим органом дотримані вимоги п. 86.4 ст. 84 Податкового кодексу щодо надсилання акту перевірки за належною податковою адресою платника податків.

Податкові повідомлення-рішення за висновками акту перевірки від 02.07.2016 року №543/21-03-17-05/ прийняті лише 18 жовтня 2016 року, але дана обставина, хоч є порушенням вимог п. 86.8 ст. 86 ПК України (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних ППР), але не є обставиною, яка порушує права платника податків та не є беззаперечною підставою скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, не зважаючи на не повідомлення позивачем контролюючого органу про податкову адресу, за якою позивач дійсно знаходився, суд першої інстанції обґрунтовано констатував порушення порядку проведення перевірки, а саме проведення її без отримання відомостей про належне повідомлення платника податків про день і час проведення перевірки. Невиконання вимог підпункту пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Також, суд першої інстанції правильно встановив порушення при визначенні контролюючим органом додаткового блага, яке отримав позивач. Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 164.2.17 11.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, заниження платником податків-фізичною особою ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 61130,54 грн..

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

В силу п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно допп.14.1.54 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до пп. 14.1.54 ПК України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В силу абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент прощення боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Банк вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позичальника.

Згідно зі статтею 16 ПК України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 49.18.4 ст. 49 ПКУ такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 ПКУ). Згідно з п. 49.1 ст. 49 ПКУ податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Додаткові блага, згідно з визначенням, яке дає норма підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК, - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році ПАТ «УКРСОЦБАНК» анульовано (прощено) позивачу його заборгованість за кредитним договором №Ф060779П від 01.09.2006 р. у сумі 352 192,68 грн., з яких 19 430,67 доларів США сума кредиту, 10 572,58 доларів США та сума нарахованих процентів.

ПАТ «УКРСОЦБАНК» вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позивача, повідомивши про це позивача у договорі про внесення змін №1 від 22.12.2015. (п. 3.2).

Позивачеві прощено борг в розмірі 15 001, 25 доларів США, разом з тим в додатковій угоді не зазначено, чи була прощена заборгованість за основним кредитом, чи за процентами, позивачу не було роз`яснено, яка частина прощеного боргу становить тіло кредиту, яке і є оподатковуваним доходом платника. При проведені перевірки контролюючим органом також не встановлено структуру прощеного боргу, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість визначити, на яку суму додаткового блага позивач повинний був подати до контролюючого органу річну податкову декларацію про майновий стан і доходи та сплатити ПДФО, військовий збір.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти. Відповідач не довів, що до додаткового блага було включено тільки тіло кредиту, а не прощені проценти за користування кредитними коштами.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб викладено у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. за №21-1364а15, а тому правильно був врахований судом першої інстанції при вирішенні даного спору, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Верховний Суд вказав, що в даному разі із визначення додаткових благ та видів додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, можна зробити висновок, що додаткове благо кваліфікується як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Стосовно анулювання (прощення) кредитором суми боргу, то приріст фінансових показників платника податку - боржника виникає за рахунок суми, взятої в борг. Сама по собі грошова сума, взята в борг, не збільшує доход, оскільки надається на умовах повернення. У разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, ця сума збільшує доход боржника, зокрема і його оподатковуваний доход як платника податку. Так, при списанні заборгованості у вигляді тіла кредиту особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів в силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. При цьому, однак, прощення процентів та пені, нарахованих на основну суму боргу, не призводять до приросту показників фінансового стану платника податку, а отже така сума процентів (пені) не є додатковим благом у розумінні вищевказаних норм ПК.

При цьому, колегія суддів не знайшла підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем, при визначенні позивачу грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, була врахована вся сума, яка прощена банком згідно з додатковим договором №1 від 22.12.2015 р. по договору про надання споживчого кредиту №Ф060779П від 01.09.2006 р. про припинення зобов`язань за кредитним договором у відповідності до ст. 605 ЦК України.

Водночас, відповідно до зазначених вище положень ПК України, до загального оподатковуваного доходу позивача повинна включатись лише сума основного боргу, що анульований банком.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відповідачем неправомірно збільшено позивачу суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від суми анульованих банком пені та процентів.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо твердження представника позивача на зміну валюту зобов`язання не підтверджене належними доказами, тому судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки в договорі про прощення заборгованості за кредитним договором відсутні будь-які домовленості про таку зміну, сума 15 002 дол. США, яка була погашена позивачем 22.12.2015 р., також свідчить про те, що вид валюти за кредитним договором не змінювався. Тому норми підрозділу 1 розділу XX п. 8 згідно із Законом №321-XІ від 9 квітня 2015 року суд не застосовує.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи те, що базою оподаткування військовим збором є доходи платника податку, в тому числі і додаткове благо, приймаючи до уваги, що сума військового збору, донарахована позивачу податковим органом обчислена з суми прощеного боргу, з урахуванням вищенаведених висновків суду щодо необґрунтованості застосування відповідачем вказаної суми як бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 18.10.2016 р.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно з`ясував усі обставини справи, оскаржуване рішення прийняте судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (правонаступника - Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі) задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (правонаступника - Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі) залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов