Справа № 160/3860/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2020 року Справа № 160/3860/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Турлакової Н.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підставою для формування вимоги про сплату боргу повинні бути результати (акт) документальної планової або позапланової перевірки, проте перевірка ФОП ОСОБА_1 не проводилась. Єдиний внесок не нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та не отримує дохід. У вимозі про сплату боргу №Ф-489-54/427 від 13.02.2019 року, зазначена адреса позивача АДРЕСА_2, однак ОСОБА_1 не був зареєстрований та не проживав за вищевказаною адресою. В період з 12.09.1994 року по теперішній час позивач працює у комунальному закладі культури «Покровська районна дитяча музична школа», а отже підприємницькою діяльністю не займається, оскільки є найманим працівником, а єдиний соціальний внесок за позивача сплачує роботодавець. Вважає вимогу протиправною.
Представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого зазначено, що ОСОБА_1 з 25.06.1996 по сьогодні перебуває на обліку в Західно-Донбаському управлінні ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець, державна реєстрація за №00000025, як платник загальної системи оподаткування. Вид діяльності, згідно КВЕД 92.71.0 - діяльність з організації азартних ігор. До контролюючого органу про отримані доходи не звітував, податкових зобов`язань не сплачував. Неподання податкової звітності не звільняє платника податків від сплати податкових зобов`язань, відповідно до ст.67 Конституції України. ФОП ОСОБА_1 був обізнаний про обов`язкову сплату ЄСВ, проте не вчинив дій стосовно припинення підприємницької діяльності, для унеможливлення в подальшому контролюючим органом нарахувати йому зобов`язання, відповідно до ст.19 Конституції України та Закону №2464. Відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року відкрито провадження у вказаній адміністративній справі, та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
При цьому, пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від17.06.2020 №500) дію карантину продовжено до 31.07.2020.
Враховуючи те, що матеріали справи не містять будь-яких заяв або клопотань учасників справи щодо неможливості її розгляду через запровадження на усій території України карантин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За даними відповідача контролюючим органом нарахований єдиний внесок в інтегрованій картці платника єдиного внеску позивача у розмірі 18 276,72 грн. за наступні періоди:
- за 2017 рік строк сплати 09.02.18р. - в розмірі 8448,00 грн.;
- за І квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн.;
- за 2 квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн.;
- за 4 квартал 2018 року в розмірі 2457,18 грн.;
Також судом досліджена копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , згідно якої з 12.09.1994 року позивач прийнятий викладачем по класу загальних інструментів, керівником вокально-інструментального ансамблю до Покровської дитячої музичної школи.
Згідно довідки, виданої Директором КЗК «Покровська ДМШ» Комунального закладу культури «Покровська дитяча музична школа» за №1 від 24.03.2020 р., ОСОБА_1 дійсно працює викладачем комунального закладу культури «Покровська дитяча музична школа» з 12.09.1994 року (наказ №34 від 30.08.1994р.) по теперішній час.
Відповідно до довідки з соціально-гуманітарного відділу виконавчого комітету Покровської селищної ради за № 61 від 24.03.2020, ОСОБА_1 дійсно працює на посаді викладача КЗК «Покровська дитяча музична школа» з 12.09.1994 року по теперішній час. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з заробітної плати нараховано, утримано та сплачено в повному обсязі.
Судом також досліджений Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за №493 від 02.04.2020, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, копія якого міститься в матеріалах справи та досліджена судом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема: - роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п.1);
- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).
Частиною першою статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується, серед іншого: - для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п.1); - для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2); - для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3).
При цьому, згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86203700) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
У зазначеній справі №440/2149/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки з соціально-гуманітарного відділу виконавчого комітету Покровської селищної ради за № 61 від 24.03.2020, ОСОБА_1 дійсно працює на посаді викладача КЗК «Покровська дитяча музична школа» з 12.09.1994 року по теперішній час. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з заробітної плати нараховано, утримано та сплачено в повному обсязі.
Таким чином у спірний період роботодавець сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що також підтверджується Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за №493 від 02.04.2020р., відносно застрахованої особи ОСОБА_1 наданої ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, копія якого міститься в матеріалах справи та досліджена судом.
Також знайшли своє підтвердження доводи позивача про направлення оскаржуваної вимоги за помилковою адресою, так вимозі про сплату боргу №Ф-489-54/427 від 13.02.2019 року, зазначена адреса позивача АДРЕСА_2, однак згідно копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 .
Докази отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження підприємницької діяльності матеріали справи не містять, та відповідачем вказане не заперчується.
Отже оскільки встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що у періоді, за який контролюючим органом позивачу нараховані суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, останній перебував у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцем сплачувався єдиний внесок, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не було надано доказів отримання позивачем доходів від підприємницької діяльності, у спірному періоді, суд приходить до висновку про неправомірність винесення контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 115 від 03.04.2020р.
Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправно та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № 489-54/427 У від 13 лютого 2019 року Головного управління ДФС в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова