Справа № 420/7132/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7132/19

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 06 березня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Голобородько Д.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці Держмитслужби, а саме: визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000467/2 від 25 серпня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації № UA500650/2019/01144 від 25 серпня 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як подані позивачем документи для здійснення митного контролю та митного оформлення його автомобіля не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а тому заявлена митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару саме за резервним методом.

В даному випадку, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що позивачем не подано для здійснення митного оформлення його автомобіля документів підтверджуючих оплату його вартості, вартості понесених витрат на транспортування автомобіля до місця відправлення, на навантаження автомобіля, страхування автомобіля.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та «E H.» Traiding Co. LTD 23 березня 2019 року укладено договір № А3 про придбання та доставку легкового автомобіля, а саме: марка - «LEXUS»; модель - «ES300Н»; тип кузова - седан; колір - білий; пробіг - до 50 000,00 км; VIN НОМЕР_1; 2017 року випуску.

У квітні 2019 року позивач отримав рахунок-фактуру (інвойс) №EH210327, відповідно до якого сума до сплати за вказаний транспортний засіб склала 11200,00 доларів США (а.с.72). Вказана сума сплачена позивачем представнику компанії «E.H.» Traiding Co. LTD готівкою.

При цьому, 30 квітня 2019 року автомобіль оформлений в Республіці Корея у митному режимі експорт, що вбачається з експортної декларації № 13625-19-024568X (а.с.88-90, переклад а.с.91-92).

Товар доставлений з Республіки Корея у контейнері TGHU6304733 разом з трьома іншими автомобілями, за коносаментом SEL0860701 від 06 травня 2019 року (а.с.99), домашнім коносаментом МРРООС1905004-03 від 04 травня 2019 року (а.с. 100).

При цьому, 31 липня 2019 року проведений фізичний огляд транспортного засобу, яким зафіксовані наявні пошкодження транспортного засобу (а.с.76).

З метою здійснення митного оформлення транспортного засобу декларантом позивача подано митну декларацію № UA500650/2019/037985 від 03 серпня 2019 року, в якій митна вартість автомобіля визначена за ціною рахунку-фактури, а саме 11 200,00 доларів США.

На підтвердження заявленої у митній декларації вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларантом надано митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 4 від 05 травня 2019 року; коносамент (Bill of lading) SEL0860701 від 06 травня 2019 року; домашній коносамент (House bill of lading) MPPOOC1905004-03 від 04 травня 2019 року; навантажувальний документ (Bordereau) № 184/4 від 26 червня 2019 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 958/SV/19 від 30 липня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 010384 від 21 травня 2019 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 958/SV/19 від 30 липня 2019 року; квитанції про сплату митних платежів № 43231729 від 31 липня 2019 року та № 43943995 від 28 серпня 2019 року; акт фізичного огляду б/н від 31 липня 2019 року; довідку про відповідність екологічним нормам №06518-Д від 30 липня 2019 року.

В свою чергу, з метою підтвердження числових значень складових митної вартості від декларанта митним органом додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні (а.с. 98).

При цьому, 25 серпня 2019 року Одеська митниця ДФС оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/01144 та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000467/2, яким скориговано митну вартість легкового автомобіля, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом (22 775,00 доларів США).

В свою чергу, 28 серпня 2019 року декларантом позивача подано митну декларацію №UA500650/2019/044198 з метою випуску транспортного засобу у вільний обіг.

Крім того, 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 направлено до митного органу заяву від 18 листопада 2019 року (а.с. 102-103) до якої додано договір «Про придбання та транспортування авто» № А3 від 23 березня 2019 року, інвойс № EH210327 від квітня 2019 року, експортну декларацію Республіки Корея № 13625-19-024568X від 30 квітня 2019 року.

При цьому, не погоджуючись з прийнятими рішеннями митного органу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачем належним чином підтверджено заявлену митну вартість автомобіля для здійснення його митного оформлення, з чим не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.

Згідно ст. 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті зазначається перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000467/2 від 25 серпня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації № UA500650/2019/01144 від 25 серпня 2019 року.

В даному випадку, з вищевказаних рішень вбачається, що до митного оформлення та на підтвердження митної вартості ввезеного автомобіля позивачем надано митному органу наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 4 від 05 травня 2019 року; коносамент (Bill of lading) SEL0860701 від 06 травня 2019 року; домашній коносамент (House bill of lading) MPPOOC1905004-03 від 04 травня 2019 року; навантажувальний документ (Bordereau) № 184/4 від 26 червня 2019 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 958/SV/19 від 30 липня 2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 010384 від 21 травня 2019 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 958/SV/19 від 30 липня 2019 року; квитанції про сплату митних платежів № 43231729 від 31 липня 2019 року та № 43943995 від 28 серпня 2019 року; акт фізичного огляду б/н від 31 липня 2019 року; довідку про відповідність екологічним нормам №06518-Д від 30 липня 2019 року.

При цьому, митним органом встановлено, що з наданих до митного оформлення документів неможливо встановити митну вартість автомобіля та запропоновано позивачу надати додаткові докази, а саме:

1) банківські документи щодо сплати вартості колісного транспортного засобу, вартості транспортних послуг та інших послуг, отриманих поза межами України;

2) калькуляцію транспортних витрат;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) страхові документи.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції встановлено, що митним органом безпідставно витребувано додаткові документи у позивача, так як вже наданих ним документів достатньо для здійснення митного оформлення його автомобіля за першим методом.

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, обов`язок подання декларантом платіжних документів при здійсненні митного оформлення товару прямо передбачений приписами ч. 2 ст. 53 МК України.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що при здійсненні митного оформлення товару позивача, уповноваженою особою останнього не надано банківських платіжних документів, що стосуються оплати ввезеного товару.

В свою чергу, позивачем зазначається, що оплата ввезеного ним автомобіля здійснена шляхом передачі готівкових коштів представнику компанії «E H.» Traiding Co. LTD.

При цьому, позивачем не надано жодного доказу, зокрема, прибуткового касового ордеру, яким оформлено передача (надходження) готівки до відповідного підприємства (юридичної особи).

Крім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих оплату вартості пов`язаних з придбанням автомобіля комісійних послуг, зокрема, щодо сплати авансових платежів, передбачених контрактом.

Між тим, колегія суддів зазначає, що у випадку неповного переліку документів для митного оформлення або наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.

Тобто, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що відсутність відповідних документів безумовно надала право митному органу витребувати останні у позивача, так як необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларантом правильно визначено митну вартість товару.

Внаслідок чого, позивачу надано строк для надання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Проте, як зазначалось вище, позивачем не надано митного органу жодного доказу оплати ввезеного автомобіля.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками контролюючого органу, що позивачем не усунуто сумнівів митного органу у правильності визначення митної вартості.

З іншого боку, з метою забезпечення повноти оподаткування митним органом проведено аналіз електронних баз даних та встановлено, що реальний рівень митної вартості подібних товарів є більшим.

Тому, враховуючи, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які наявна у митниці, а також враховуючи, що декларантом не надано достатнього пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості (в тому числі, не надано додаткових документів на запит митного органу), відповідачем прийнято обґрунтоване рішення про коригування заявленої митної вартості товару, яким скориговано митну вартість товару на підставі наявних відомостей та прийнято відповідну картку відмови у здійсненні митного оформлення товару.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не перевіряється доцільність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, а виключно здійснюється перевірка правомірності таких рішень, станом на момент їх прийняття, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність та за необхідності зобов`язати вчинити відповідні дії.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань позивача на наявність технічних несправностей автомобіля, як на підставу, що зумовила значне зниження його ціни, так як зазначалось колегією суддів вище, позивачем не підтверджено заявлену ним митну вартість належними доказами.

При цьому, судом першої інстанції не враховано вказаних обставин, а як наслідок зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року - скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2020 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.