Справа № 320/2634/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2634/19 Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ворзельської селищної ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду першої інстанції з позовом, в якому просили:

- визнати незаконним та скасувати рішення Ворзельської селищної ради від 25.04.2019 № 666-52-VІ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Ворзельську селищну раду надати дозвіл ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки площею 0,1500 га щодо кожного з позивачів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території селища Ворзель (Ворзельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачі звернулись із апеляційною скаргою, в якій вони просять скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2017 відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала у гр. Російської Федерації ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_2 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4700 га, кадастровий номер якої :01:060:0026 (а.с. 14-15).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167481043, до складових частин будинку АДРЕСА_2 належать: житловий будинок А, навіс Б, вольєр В, навіс Г, огорожа 1-3, колодязь 4, вигрібна яма І (а.с.16-17).

29.09.2017, відповідно до договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 придбала у гр. Російської Федерації ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_3 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4700 га, кадастровий номер якої :01:060:0026 (а.с. 19-20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167474858, до складових частин будинку АДРЕСА_3 належать: житловий будинок А, навіс Ж, вбиральня Б, літній душ В, огорожа 2, колодязь 4 (а.с. 21-22).

ОСОБА_3 , відповідно до договору купівлі-продажу, 27.09.2017 придбала у гр. Російської Федерації ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_3 на неприватизованій земельній ділянці площею 0,4700 га, кадастровий номер якої :01:060:0026 (а.с.24).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167397925, до складових частин будинку АДРЕСА_3 належать: житловий будинок А, огорожа 1-2 (а.с.25-26).

Придбані будинки належали гр. Російської Федерації ОСОБА_6 , яка в свою чергу отримала їх у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_7 , як єдиний будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 31).

Відповідно до вказаного вище свідоцтва, гр. ОСОБА_6 прийнято спадщину, що складається з 5/9 часток у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . У даному свідоцтві зазначається, що житловий будинок (цілісний) з цегли, має загальну площу 121,0 кв.м, житлову площу 65,7 кв.м, розташований на земельній ділянці (не зазначається на якій саме), на якій розташовані: сараї: «Б», «В», «Е» і «Ж», убиральня «Г», огорожа № 1,5-7, колодязь № 2, свердловина № 3.

Відповідно до договору оренди землі від 01.08.2005, ОСОБА_7 отримав земельну ділянку з кадастровим номером :01:060:0026, на частині якої розташований успадкований будинок, в оренду строком на 25 років (а.с. 32-36).

У подальшому, ОСОБА_6 29.08.2013 подала заяву до Ворзельської селищної ради про надання дозволу на отримання у власність спірної земельної ділянки, однак дана заява залишилась без розгляду (а.с. 38).

27.11.2014 ОСОБА_6 звернулась повторно із заявою до відповідача щодо припинення дії договору оренди спірної земельної ділянки у зв`язку із смертю свого чоловіка та переоформлення на своє ім`я (а.с. 40).

19.08.2015 ОСОБА_6 зверталась до відповідача із заявою щодо укладення з нею договору оренди земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, проте дана заява залишилась без відповіді (а.с. 39).

Як було з`ясовано у ході розгляду справи, розглянувши заяву гр. ОСОБА_6 та враховуючи висновки постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, керуючись ст. 12, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», Ворзельською селищною радою прийнято рішення від 21.08.2015 № 833-45-УІ «Про припинення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 укладеного між Ворзельською селищною радою та гр. ОСОБА_7 », згідно із яким припинено дію договору оренди землі, укладеного між Ворзельською селищною радою та гр. ОСОБА_7 , що зареєстрований 04.08.2005 за № 105 на земельну ділянку площею 0,4700 га для обслуговування жилого будинку в АДРЕСА_1 у зв`язку із смертю (а.с. 198).

У подальшому, гр. ОСОБА_6 та інший співвласник будинку ОСОБА_8 , отримавши висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна (а.с. 170), звернулися із заявою до Ірпінської міської ради відділу містобудування та архітектури про розподіл належного їм будинковолодіння на чотири окремі об`єкти власності, за наслідками розгляду якої було виконано розподіл житлового будинку на чотири об`єкти власності та присвоєно їм окремо поштові адреси (а.с. 171).

На поділені будинковолодіння ОСОБА_6 були отримані технічні паспорти (а.с. 152-159).

Придбавши окремі будинковолодіння, позивачі зверталися 11.05.2018 та 25.04.2019 до Ворзельської селищної ради із відповідними заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок між їхніми будинками по 0,1500 га за кожним будинком (згідно кадастрового плану) (що в сумі 0,4500 га не перевищує розміру спірної земельної ділянки), для можливості господарювання кожному власнику на своїй земельній ділянці та подальшій її приватизації (а.с. 29-30).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, природокористування, земельних відносин та надзвичайних ситуацій, 13.06.2018, розглянувши заяву позивачів від 11.04.2018, було вирішено відкласти розгляд питання по суті до надання документів, що стали підставою для поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 на окремі будинковолодіння АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 (а.с. 46 ), про що повідомлено позивачів та підтверджується копією витягу з журналу вихідної реєстрації (а.с. 123-126).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, природокористування, земельних відносин та надзвичайних ситуацій, 15.05.2019, розглянувши заяву позивачів від 25.04.2019, та враховуючи, що 25.04.2019 на черговій сесії прийнято рішення про поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яким передбачається закріплення земельної ділянки за нерухомим майном, було вирішено, що підстав для повторного розгляду даного питання на засіданні не вбачається (а.с. 47).

Позивачі вважають, що відповідачем протиправно не розглядалися впродовж тривалого терміну їхні заяви, внаслідок чого протиправно прийнято рішення Ворзельської селищної ради від 25.04.2019 № 666-52-VІ про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивачі вважають, що мають всі законні права на отримання земельних ділянок загальною площею 0,47 га, оскільки придбавши окремі будинковолодіння, до них перейшло і право власності чи користування, на земельну ділянку, на якій воно розташовано, у зв`язку з чим звернулися до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що приймаючи оскаржуване рішення, зважаючи на той факт, що земельна ділянка перебувала у комунальній власності, приймаючи рішення про поділ земельної ділянки на 8 окремих частин, відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, наданих законом, а тому підстав для його скасування немає.

Апелянти у своїй скарзі зазначають, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, придбавши ними окремі будинковолодіння, право власності чи користування на земельну ділянку, на якій воно розташовано, переходить до них.

Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до статті 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із статтею 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 1 статті 121 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; г) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

З матеріалів справи вбачається, що попередній власник будинку ОСОБА_6 , успадковуючи майно свого чоловіка ОСОБА_7 , набула право на спадщину на 5/9 часток у праві власності на житловий будинок. При цьому, намагаючись оформити право власності чи оренди на земельну ділянку площею 0,4700 га, яка перебувала відповідно до договору оренди землі від 01.08.2005 у ОСОБА_7 , з кадастровим номером :01:060:0026, на частині якої розташований успадкований будинок, ОСОБА_6 неодноразово зверталася до відповідача із відповідними заявами.

Розглянувши звернення гр. ОСОБА_6 та враховуючи висновки постійної депутатської комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, керуючись ст. 12, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», Ворзельською селищною радою прийнято рішення від 21.08.2015 № 833-45-УІ «Про припинення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 укладеного між Ворзельською селищною радою та гр. ОСОБА_7 », згідно із яким припинено дію договору оренди землі, укладеного між Ворзельською селищною радою та гр. ОСОБА_7 , що зареєстрований 04.08.2005 за № 105 на земельну ділянку площею 0,4700 га для обслуговування жилого будинку в АДРЕСА_1 у зв`язку із смертю.

Як на підставу відмови у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що право оренди не переоформлялось, речове право ОСОБА_7 припинено 21.08.2015 на підставі рішення органу місцевого самоврядування. При цьому, будь яких дій по оскарженню рішення Ворзельської селищної ради гр. ОСОБА_6 не вчиняла, у матеріалах справи відсутні будь-які судові рішення про скасування рішення ради. Це свідчить, що договір оренди землі не переукладався, а земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а тому приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв правомірно.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що поняття переукладення договору оренди в розрізі Земельного кодексу та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відсутнє.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даному випадку передбачена відповідна процедура, а саме, договір оренди з попереднім власником, який помер, розривається, а за заявою спадкоємця, враховуючи, що належне їй майно знаходиться на цій земельній ділянці, укладається новий договір оренди.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад ) галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2 вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до п. 34 ч. 2 ст. 26 «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Таким чином, відповідач невирішивши питання щодо надання дозволу на укладення договору оренди із гр. ОСОБА_6 , натомість вирішив питання щодо розподілу земельної ділянки, прийнявши спірне рішення Ворзельської селищної ради від 25.04.2019 № 666-52-VI про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, позбавив гр. ОСОБА_6 , а і в подальшому позивачів права на користування земельною ділянкою, яка з 1976 року була закріплена для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про протиправність таких дій та оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон № 3038-VI) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Отже, з наведених норм законодавства вбачається, що генеральний план населеного пункту - це основний вид містобудівної документації, який розробляється на підставі висновків фахівців в різних галузях життєдіяльності, проходить експертизу та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних інтересів.

Натомість, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VI детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 19 Закону № 3038-VI детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план території визначає функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території (п. 10 ст. 19 Закону № 3038-VI).

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує нормування державної політики у сфері містобудування ( п. 6 ст. 19 Закону № 3038-VI).

Відповідно до п. 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України № 290 від 16.11.2011, детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, реакційної та іншої забудови. Послідовність розроблення та площі територій, для яких розробляється детальні плани, визначає відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури відповідно до генерального плану населеного пункту.

Таким чином, зазначеними вимогами законодавства передбачено, що детальний план території не може суперечити генеральному плану населеного пункту, а розробляється відповідно до генерального плану та деталізує і уточнює його положення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Ворзельська селищна рада надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на поділ земельної ділянки площею 0,47 га, за кадастровим номером :01:060:0026 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, всупереч генеральному плану селища Ворзель, оскільки, як зазначено вище, детальний план території не може суперечити генеральному плану.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ворзельської селищної ради Київської області від 25.04.2019 № 666-52-VІ «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади в АДРЕСА_1» є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Ворзельської селищної ради надати дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки площею 0,1500 га щодо кожного з позивачів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території селища Ворзель (Ворзельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1, то колегія суддів вважає, що підстави для її задоволення відсутні, з огляду на наступне.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом та не передбачає множинного трактування, суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У разі, коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Важливо розуміти, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив передбачене рішення.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Ворзельську селищну раду Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 11.05.2018 та 25.04.2019 про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок між їхніми будинками по 0,1500 га за кожним будинком (згідно кадастрового плану), враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, викладені в даній постанові.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачами сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 768, 40 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 305, 20 грн., які слід стягнути з Ворзельської селищної ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачів солідарно, тобто по 1 024, 53 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ворзельської селищної ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ворзельської селищної ради Київської області від 25.04.2019 № 666-52-VІ «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади в АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Ворзельську селищну раду Київської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 11.05.2018 та 25.04.2019 про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок між їхніми будинками по 0,1500 га за кожним будинком (згідно кадастрового плану), враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, викладені в даній постанові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ворзельської селищної ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 024, 53 грн.

Стягнути з Ворзельської селищної ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 024, 53 грн.

Стягнути з Ворзельської селищної ради Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 024, 54 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 03.08.2020.