Справа № 460/3392/19
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2020 року м. Рівне №460/3392/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді С.А. Борискін за участю секретаря судового засідання М.В. Лютко та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Чепурнов Ю.О.,

відповідача: представник Гоч Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС України в Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення - рішення форми "Ф", прийняті ГУ ДФС України в Рівненській області, щодо визначення сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік:

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 397,12 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 10817,44 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 1568,00 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 875,84 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 1952,00 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 1373,00 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 6406,40 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 37691,04 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 10773,92 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму1460,27 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 4120,80 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 5499,84 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 5948,64 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 6166,24 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 4180,64 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 6343,04 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 26240,00 грн.;

-№0-1716 від 08.08.2018 на суму 29027,52 грн.;

- №0-1716 від 08.08.2018 на суму 10582,40 грн.;

- № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 4899,20 грн.;

-№ 0-1716 від 08.08.2018 на суму 14752,00 грн.;

-№ 0-1716 від 08.08.2018 на суму 152684,48 грн.;

- № 0-1716 від 08.08.2018 на суму 31290,88 грн.;

-№ 0-1716 від 08.08.2018 на суму 19768,96 грн.;

-№ 0-1716 від 08.08.2018 на суму 20228,64 грн.;

-№ 0-1716 від 08.08.2018 на суму 21879,68 грн.

Мотивуючи вимоги позову зазначав, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та незаконними, а отже підлягають скасуванню. Так, позивач вказував, що при прийнятті таких рішень відповідачем застосовано рішення Дубровицької міської ради від 16.02.2017 №332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14.07.2016 №185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м.Дубровиця", яке не підлягало застосуванню у бюджетному 2017 році. Також зазначав, що встановлення податку на належну йому частку будівлі гаражу є неправомірним, оскільки відповідно до рішення Дубровицької міської ради від 14.07.2016 №185 будівлі гаражів не є об`єктами оподаткування. Внаслідок прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень на основі неправомірно застосованого рішення органу місцевого самоврядування, відповідачем порушуються права та інтереси позивача та покладаються значні додаткові фінансові зобов`язання зі сплати податків. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.11.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.12.2019 на 12:15 год.

Ухвалою суду від 16.12.2019 підготовче судове засідання відкладено до 20.01.2020 до 09:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 24.12.2019, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Рішення Дубровицької міської ради від 16.02.2017№332 прийнято поза межами цього строку. В той же час, пунктом 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VІІІ від 20.12.2016, установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Отже, у 2017 році, аналогічно 2016 року, зупинено, дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, а, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів. У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів. Крім того, стороною відповідача зазначено про право платника податку на звернення із письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки. З огляду на викладене, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с.97-98).

У зв`язку з перебуванням головуючого судді по справі у відрядженні, ухвалою суду від 27.12.2019 підготовче судове засідання відкладено до 27.01.2020 до 09:15 год.

23.01.2020 позивачем подано відповідь на відзив, у якій він заперечував проти аргументів відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції зазначав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення вручено позивачу у вересні 2018 року, що суперечить порядку, встановленому пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, хоча такі податкові повідомлення-рішення за 2017 рік відповідач мав право винести до 01 липня 2018 року. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо податкових зобов`язань за 2017 рік прийняті з порушенням строку, встановленого для їх прийняття. Наголошував, що з рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14 липня 2016 року № 185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця" вбачається, що таке рішення прийняте і набуло чинності з моменту прийняття, а не з дня його офіційного оприлюднення, що суперечить ч.5 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Разом з тим, в даному рішенні зазначено, що воно застосовується з 01 січня 2017 року. За таких обставин, відповідач не вправі застосовувати рішення раніше дати його прийняття. Вказував, що з огляду на приписи ст.12 Податкового кодексу України, вказане рішення міської ради є таким, що не відповідає засадам та правилам податкового законодавства і не може встановлювати місцеві податки у 2017 році, оскільки підлягає застосуванню лише з 01.01.2018. Також позивачем повідомлено, що належний йому комплекс будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_7 не є об`єктом оподаткування в силу вимог пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. З урахуванням наведеного, просив позов задовольнити повністю (т. 1 а.с.100-106).

Ухвалою суду від 27.01.2020 підготовче судове засідання відкладено до 14.02.2020 до 12:00 год., з огляду на неявку позивача у судове засідання, який подав клопотання про відкладення.

14.02.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №460/3392/19 на тридцять днів. Підготовче судове засідання відкладено до 05.03.2020 до 16:15 год.

Ухвалою суду від 05.03.2020 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 20.03.2020 на 11:30 год.

20.03.2020, враховуючи подані сторонами клопотання про відкладення розгляду справи, а також з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи та працівників суду, розгляд справи відкладено до 10.04.2020 до 14:30 год.

10.04.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою суду від 21.04.2020 розгляд справи відкладено до 18.05.2020 до 11:30 год., з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи та працівників суду.

Ухвалою суду від 18.05.2020, враховуючи подані сторонами клопотання про відкладення розгляду справи, а також з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи та працівників суду, розгляд справи відкладено до 01.06.2020 до 15:30 год.

Ухвалою суду від 01.06.2020 вирішено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2020 поновлено розгляд справи у судовому засіданні, яке призначено на 31.07.2020 о 10:30 год. У позивача витребувано докази на підтвердження обставин того, що належне ОСОБА_1 нерухоме майно, щодо якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення, є будівлями промисловості та використовується ним у підприємницькій діяльності.

У судовому засіданні, призначеному на 31.07.2020, представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив повністю задовольнити позов.

У судовому засіданні, призначеному на 31.07.2020, представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Просила повністю відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:

- 1/3 частка приміщення магазину "Господарчі товари" та склоприймальний пункт, що знаходиться по АДРЕСА_1 , площа частки 153,1 м. кв., загальна площа 459,3 м. кв. (на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2012 №3799);

-1/3 частка будівлі кінотеатру по АДРЕСА_2 , площа частки 200,2 м. кв., загальна площа 600,6 м. кв (на підставі договору дарування від 28.05.2015 № 953);

- 1/3 частки будівлі гаражу по АДРЕСА_2 , площа частки 45,63 м. кв., загальна площа 136,9 м. кв. (на підставі договору дарування від 28.05.2015 № 954).

- комплекс будівель та споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_7, загальна площа складових частин об`єкту 13400,7 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2015);

- нежитлова будівля ремонтної (механічної) майстерні з адміністративними та побутовими приміщеннями, нежитлова будівля, по АДРЕСА_8 , загальна площа 324 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014);

- комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_8 , загальна площа складових частин об`єкту 1284,3 м. кв. (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2014) (т.1 а.с.50-56).

08.08.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесені податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкових зобов`язань за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за 2017 рік, а саме: №0-1716 на суму 397,12 грн.; №0-1716 на суму 10817,44 грн.; №0-1716 на суму 1568,00 грн.; №0-1716 на суму 875,84 грн.; №0-1716 на суму 1952,00 грн.; №0-1716 на суму 1373,00 грн.; №0-1716 на суму 6406,40 грн.; №0-1716 на суму 37691,04 грн.; №0-1716 на суму 10773,92 грн.; №0-1716 на суму1460,27 грн.; №0-1716 на суму 4120,80 грн.; №0-1716 на суму 5499,84 грн.; №0-1716 на суму 5948,64 грн.; №0-1716 на суму 6166,24 грн.; №0-1716 на суму 4180,64 грн.; №0-1716 на суму 6343,04 грн.; №0-1716 на суму 26240,00 грн.; №0-1716 на суму 29027,52 грн.; №0-1716 на суму 10582,40 грн.; № 0-1716 на суму 4899,20 грн.; № 0-1716 на суму 14752,00 грн.; № 0-1716 на суму 152684,48 грн.; № 0-1716 на суму 31290,88 грн.; № 0-1716 на суму 19768,96 грн.; № 0-1716 на суму 20228,64 грн.; № 0-1716 на суму 21879,68 грн. (т.1 а.с.19-44).

Після отримання вищевказаних податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до ГУ ДФС у Рівненській області із заявою від 15.08.2018, в якій просив надати роз`яснення щодо застосованих ставок податків при визначенні сум податкових зобов`язань та рішень органу місцевого самоврядування, а також одночасно висловлював прохання надати детальний розрахунок сум податкових зобов`язань (т.1 а.с.45).

Листом від 24.09.2018 за №2588/14з/17- 00-13-02-04 податковий орган повідомив, що позивачу обчислено податкові зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з належністю йому нерухомого майна. Зазначив, що розрахунок податкових зобов`язань був проведений відповідачем, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 в сумі 3200,00 грн. та ставок податку на нерухоме майно, що встановлені рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 "Про внесення змін до рішення міської ради від 14 липня 2016 року №185 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця" (т.1 а.с.46-49).

Вважаючи відповідні податкові повідомлення-рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області "Про встановлення місцевих податків і зборів на території м. Дубровиця" від 14.07.2016 №185, встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Дубровиця. Зокрема, для об`єктів нежитлової нерухомості, якою володіє позивач, встановлена ставка податку на нерухоме майно у розмірі 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (т.1 а.с.59-65).

Відповідно до пп. "б" п.1.3 рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 14.07.2016 №185, встановлено ставку податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку.

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332, внесені зміни до рішення від 14.07.2016 №185, а саме: змінена ставка податку на нерухоме майно, у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду для: гаражів (пп. "д" пп. 1.3 п.1), для торгівельних будівель (пп. "ґ" пп. 1.3 п.1), для інших будівель (пп. "ж" пп. 1.3 п.1) (т.1 а.с.66-68).

Як встановлено судом, спірними питаннями між сторонами у даних правовідносинах є питання розміру ставки податку на нерухоме майно для об`єктів нежитлової нерухомості, який повинен застосовуватися у 2017 році, неоднозначність щодо ставки податку на гаражі, а також можливість віднесення до об`єктів оподаткування належного позивачу комплексу будівель і споруд бази КП ДГРП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Як передбачено пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332 прийнято поза межами цього строку.

Однак, пунктом 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 20.12.2016 № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році", установлено що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2017 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, і, відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

Висновок аналогічного характеру міститься в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 803/1307/17 (К/9901/927/17).

Відповідно, позивач зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, оскільки згідно із пп.266.1.1 п.266.1. ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Доводи та посилання позивача на неоднозначність положень рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332, в частині пп. "б" та пп. "д" пп.1.3 п.1 щодо застосування ставки податку на гаражі є помилковими з огляду на наступне.

Як слідує із пп. "б" пп.1.3 п.1 наведеного рішення, для об`єктів нежитлової нерухомості в частині господарських (присадибних) будівель ((допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку встановлена ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Підпунктом "д" підпункту 1.3 такого рішення встановлений 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

За змістом пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єктами житлової нерухомості визначені будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно із пп. 14.1.129.1. пп. 14.1.129 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно -, півтора поверховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

За приписами пп. 14.1.129.2 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;

Дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку (пп. 14.1.129.3 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Із викладеного слідує, що гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки (пп. "ґ") та господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (пп. "е") є різними об`єктами нежитлової нерухомості.

При чому, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, розташовуються, як правило, безпосередньо поряд з індивідуальним (садибним) житловим будинком чи, садовим, дачним будинком.

Із матеріалів справи слідує, що позивач зареєстрований за адресою по АДРЕСА_5 , а гараж, на який нарахований податок, знаходиться по АДРЕСА_2.

Суд вважає, що у разі, якщо гараж знаходиться за місцем знаходження індивідуального (садибного) житлового будинку чи садового, дачного будинку, то у такому випадку такий гараж є господарською (присадибною) будівлею та до нього застосовується ставка податку у розмірі 0 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року згідно рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 16.02.2017 № 332.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодного доказу про те, що за адресою гаража по АДРЕСА_2 знаходиться його індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий чи дачний будинок.

Водночас, суд звертає увагу на те, що гараж по АДРЕСА_2 за тією ж адресою, що і будівля кінотеатру, власником 1/3 частини якої є позивач.

Таким чином, зважаючи, що гараж позивача розташований за іншою адресою, докази того, що за місцезнаходженням гаража по АДРЕСА_2 знаходиться індивідуальний (садибний ) житловий будинок, садовий чи дачний будинок позивача відсутні, то такий гараж в силу пп. "г" 14.1.129-1 пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14, пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування.

Щодо тверджень сторони позивача, що належний йому комплекс будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_7 не є об`єктом оподаткування в силу вимог пп. "є" 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог пп.14.1.1291 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.115-157), позивач є власником нежитлової будівлі: комплекс будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_7, яка за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) "Будівлі промислові".

Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 (справа № 805/4114/17-а) зазначив, що застосування підпункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Проте, доказів використання зазначеного комплексу будівель і споруд бази КП ДГРП по АДРЕСА_7 за функціональним призначенням ОСОБА_1 надано не було, як і не надано жодних доказів на підтвердження використання ним зазначеного об`єкту промисловості у підприємницькій діяльності.

Отже, наведені обставини справи та положення законодавства, не свідчать про наявність правової підстави для застосування до переліку об`єктів нерухомого майна, якими володіє позивач, пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ч.1 ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень, суб`єкт владних повноважень діяв правомірно, в межах та спосіб визначений законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 серпня 2020 року.

Суддя С.А. Борискін