Справа № 335/5125/20
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5125/20 2-а/335/203/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, справу за адміністративним ОСОБА_1 до начальника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Харіни Олександра Леонідовича, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 року, Рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до начальника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Харіни Олександра Леонідовича, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 року, Рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Ухвалою судді від 18.06.2020 року вищевказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження.

03.07.2020 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , який залучено до матеріалів справи.

Відповідно до позовної заяви, позивач просить визнати протиправним та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 року, Рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

В обґрунтування позову вказує наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Самарській області Російської Федерації, у малолітньому віці в 1993 році прибула на постійне проживання разом з батьками до України, тобто до набрання чинності Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який набрав чинності у 2011 році, тому перебуває на території України на законних підставах.

Вона не має місця проживання на території Російської Федерації, не проживає там з 1993 року. Все своє життя проживає на Україні, де закінчила школу, Оріхівський професійний ліцей, здобула повну середню освіту, отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту та диплом кваліфікованого робітника.

13.02.2015 року вона уклала шлюб з громадянином України, ОСОБА_3 , зареєстрований Шевченківським ДРАЦС РС ЗМУЮ, актовий запис №42. Від її чоловіка на Україні народилося троє дітей, 2014, 2017,2020 років народження, які є громадянами України.

Таким чином вона має право постійного проживання в Україні та одержання посвідки на тимчасове проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила третю дитину, дівчинку, громадянку України, від свого чоловіка, проте в порушення норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відразу після виписки з пологового будинку, головним спеціалістом УДМС в Запорізькій області Єгян А.П., було протиправно складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 000674 від 02.06.2020 року та начальником УДМС в Запорізькій області Харіна О.Л. незаконно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 року.

Відповідно до вказаної постанови, позивач скоїла правопорушення, яке полягає в ухиленні від виїзду з України та на неї накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 1700 грн..

Постанову вважає протиправною, так як вона суперечить вимогам ч.16 ст. 4, ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Також, 02.06.2020 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області, прийнято рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни у термін до 01.07.2020 року.

Вказане рішення є протиправним, порушує права трьох малолітніх дітей, протирічить Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, Закону України «Про громадянство України», Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у позові.

Представники відповідача проти позову заперечували, з підстав викладених у відзиві. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (надалі Закон № 3773-VI).

Положення статті 1 Закону № 3773-VI розрізняє два поняття («іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах» та «нелегальний мігрант»).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

З матеріалів справи убачається, 02.06.2020 року до УДМС України в Запорізькій області звернулась громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 яка з 02.05.2015 знаходиться на території України з порушенням правил перебування в Україні.

Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що 30.04.2015 громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 прибула на територію України через КПП «Плетинівка» по паспорту 51 5932066, у приватних справах.

Відповідно до пункту 1 Наказу МВС України № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду», громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Дозволений строк перебування на території України, відповідно пункту 1 Наказу МВС України № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» закінчився 01.05.2015 року. З 02.05.2015 року ОСОБА_1 , перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.

За порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, у відношенні громадянки ОСОБА_1 , працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП.

Начальником УДМС України в Запорізькій області Харіною О.Л., 02.06.2020 винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на громадянку ОСОБА_1 , у вигляді штрафу розміром 1700 грн. Адміністративне стягнення ОСОБА_1 не сплатила.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи гр. ОСОБА_1 відмовилась від послуг перекладача та правової допомоги, про що були зроблені відповідні відмітки у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, у відношенні громадянки ОСОБА_1 , працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення про примусове повернення до країни проходження або третьої країни від 02.06.2020 №23.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з приписами частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 2.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012

№150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено відповідальність за правопорушення іноземців та осіб без громадянства: нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Виходячи з викладеного, ця норма є відсилочною, і необхідно з`ясувати, що таке правовий статус іноземців.

Відповідно до статті 2 Закону № 3773-VI, правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Позивач в своєму позові зазначає, що прибула в Україну в 1993 році будучи неповнолітньою, разом з батьками. Зазначені твердження не відповідають дійсності, так як згідно даташтампів, наявних у паспортному документі ОСОБА_1 прибула на територію України 30.04.2015 через КПП «Плетинівка». Дата правопорушення обчисляється з моменту останнього в`їзду на територію України.

Тобто усі подальші твердження, щодо неможливості застосування вимог Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є безпідставними.

Позивач у своєму позові зазначає, що мала право на отримання посвідки на постійне проживання в Україні, але доказі того, що вона зверталася до УДМС України в Запорізькій області щодо отримання посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні, суду не надано.

Згідно пункту 3 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 посвідка на постійне проживання оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Доказів щодо звернення для отримання дозволу на імміграцію в Україну до УДМС України в Запорізькій області, суду не надано.

Тобто за весь час перебування в України офіційно жодної заяви до територіального підрозділу ДМС за місцем проживанням або до Управління ДМС України в Запорізькій області від позивача не надходило.

Отже позивачем не вжито жодних заходів для легалізації свого перебування на території України.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» чітко зазначено перелік випадків, коли відносно іноземця або особи без громадянства не може бути застосоване примусове повернення чи примусове видворення або особа видана чи передача до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпний та такий, який не підлягає розширенню.

Позивач не надала доказів жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вона не може бути повернена за межі України.

Окремо слід зазначити, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ґрунтується на вимогах Закону № 3773-VI, за порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, та є підставою для застосування заходів примусового повернення до країни походження або третьої країни, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Враховуючи вищевикладене, рішення №23 від 02.06.2020 про примусове повернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 прийняте УДМС України в Запорізькій області правомірно, з дотримання норм статті 26 Закону №3773-VI на підставі того, що дії іноземця порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Позивач також зазначає у позові, що її діти є громадянами України. Зазначене твердження не відповідає дійсності у зв`язку з тим, що лише одна дитина громадянки ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України та має довідку, що це підтверджує. Громадянство інших дітей позивача не встановлено.

Позивач зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 000674 від 02.06.2020 були порушені вимоги Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», але не зазначено, які саме норми зазначеного Закону були порушені.

Згідно з чинним законодавством, якщо особа не зверталась до міграційної служби стосовно документування її посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні або стосовно надання дозволу на імміграцію в Україну, то частиною першої статті 26 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Щодо не врахування працівниками УДМС України в Запорізькій області сімейних обставин позивача під час прийняття рішення про примусове повернення до країни проходження або третьої країни, суд зазначає, що нормою частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Беручи до уваги, що позивач має на території України чоловіка та дітей, заборона подальшого в`їзду на територію України строком на 3 роки до позивача не застосовувалась.

Статтею 26 та статтею 31 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» чітко визначено перелік осіб та обставин за яких вони не можуть бути примусово повернуті.

Наявність на території України родини позивача, згідно статті 26 та статті 31 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не є підставою для не прийняття рішення про примусове повернення.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 243,244,246,250,288 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до начальника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Харіни Олександра Леонідовича, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 року, Рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.В. Воробйов