Справа № 460/3084/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2020 року м. Рівне №460/3084/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Н.В. Друзенко за участю секретаря судового засідання А.А. Головатчик та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1 , відповідача: представник С.М.Літвін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доМіністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки
визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 05.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок виконання обов`язків військової служби та зобов`язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встанов-леного законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи, в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження; Підготовче засідання призначено на 09.06.2020.

В підготовчому засіданні 09.06.2020 за участі відповідача в режимі відеоконференції до участі в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. У зв`язку з цим, підготовче засідання відкладено на 01.07.2020.

Ухвалою від 01.07.2020 закрито підготовче провадження у справі, а розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 30.07.2020. Одночасно постановлено ухвалу про участь представника Міністерства оборони України у судовому засіданні 30.07.2020 у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 30.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно з позовною заявою та усними поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 09.06.2016 ОСОБА_2 вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, у зв`язку з чим у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військово-зобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013, та інших нормативно-правових актів у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності. Після надіслання численних запитів в архіви з метою отримання необхідних підтверджуючих поранення документів, позивач звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та документами, які вдалося зібрати, з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги. В жовтні 2018 року пакет документів був скерований на розгляд до Міністерства оборони України, яке повернуло документи, покликаючись на відсутність довідки про причини та обставини порання (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що поранення не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Після цього ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до суду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 (справа №460/515/19) визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині повернення на доопрацювання документів та зобов`язано розглянути заяву ОСОБА_2 та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги і прийняти рішення. На виконання такого судового рішення Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, покликаючись знову ж таки на відсутність довідки про причини і обставини поранення. 13.06.2019 Рівненською обласною МСЕК було здійснено повторний огляд ОСОБА_2 і підтверджено III групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням інтернаціонального обов`язку. Так як документи військової частини, де ОСОБА_2 проходив строкову військову службу були втрачені в ході бойових дій, а переважна більшість запитів до архівних установ не дала позитивних результатів, позивач звернувся до Організації ветеранів інженерних військ учасників бойових дій «Форпост», якою за результатами зборів, які проведено за участі товаришів по службі позивача, оформлено Довідку про обставини каліцтва (поранення, травми, контузії) за №25-Р від 20.09.2019. На підставі раніше зібраних і додатково отриманих документів ОСОБА_2 15.01.2029 повторно подав заяву до Рівненського ОТЦК СП про виплату одноразової грошової допомоги. В квітні 2020 року ОСОБА_2 отримав відмову із зазначенням тих самих причин, що і раніше. Сторона позивача зауважувала, що у відповідь на запит Центральний архів філіалу військово-медичних документів Міністерство оборони Російської Федерації повідомив, що документи групового обліку поранених та хворих з в/ч пп 88870 на зберігання в архів не надходили, а тому інформації про ОСОБА_2 в архіві немає. Відтак позивач з незалежних від нього причин не може надати довідку про причини та обставини порання, отриманого ним під час перебування в країні, де велися бойові дії, а саме в Республіці Афганістан. Разом з тим вважає, що доказом того, що вказане поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, є те, що ОСОБА_2 , будучи призваний на строкову службу в званні «рядовий», по її закінченню мав звання «страшина» і, крім того, нагороджений двома медалями «За бойові заслуги» - у 1988 році та «За відвагу» у 1989 році. При цьому, медаль за бойові заслуги отримана ним у тому ж періоді, коли він отримав поранення, а тому сам факт отримання такої медалі доводить, що обставини отримання поранення жодним чином не могли бути пов`язаними з алкогольним чи іншим сп`янінням, а тим більше з навмисним спричиненням тілесного ушкодження. Також представником позивача зауважено, що довідка №25-Р від 20.09.2019 підписана генерал-лейтенантом ОСОБА_3 , який займав посаду командира 45 інженерно-саперного полку, де ОСОБА_2 проходив військову службу. Довідку також підписали: ОСОБА_4 заступник командира полку та ОСОБА_5 начальник штабу, тобто особи під командуванням яких відповідний полк брав участь у військових діях в Республіці Афганістан. Що стосується форми довідки, то на сьогоднішній день оформити її на бланку, передбаченому у Положенні про медичне обстеження у Збройних Силах СРСР (на мирний та воєнний час), затвердженому наказом Міноборони СРСР №260 від 09.09.1987, не можливо. За наведеного, сторона позивача вважає, що сукупність поданих документів давала відповідачу право і можливість призначити ОСОБА_2 одноразову допомогу, на яку він безумовно має право. Надмірний формалізм призвів же до прийняття ним незаконного і несправедливого рішення. з огляду на що, позивач змушений захищати свої права у суді. За наведеного, сторона позивача просила позов задовольнити повністю.

Згідно з відзивом на адміністративний позов (а.с.49-51) та усними поясненнями представника відповідача, Міністерство оборони України позов не визнає. Заперечення ґрунтуються на тому, що в пункті 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013, передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога в разі настання інвалідності, мають подати до уповноваженого органу (відповідного військового комісаріату), визначені цим пунктом документи, серед яких має бути також документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Подання такого документа також передбачено пунктом 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014. У вказаному пункті визначено форму такого документа, яким, зокрема, можуть бути акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Проте позивачем такого документу подано не було, а жоден із поданих позивачем документів не свідчить про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) позивача не пов`язане з учиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. При цьому, представник відповідача наголосив, що п.11 Порядку №975 передбачає подання двох окремих документів: як то постанова відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення та іншого документа, що свідчить про причини та обставини поранення, які наразі є окремими документами та не замінюють один одного. При вирішені даної справи сторона відповідача просила врахувати правову позицію Верховного Суду, наведену у рішенні від 10.04.2019 по справі №822/220/18 та в позові відмовити повністю.

Згідно з письмовими поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с.90-91), Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки позов вважає безпідставним. Вказує, що 31.01.2020 Рівненський ОТЦК СП після розгляду наданих ОСОБА_2 документів направив їх до Департаменту Фінансів Міністерства оборони України для розгляду в комісії та прийняття відповідного рішення. 26.03.2020 в адресу Рівненського ОТЦК СП від Департаменту фінансів надійшов лист за №248/329 від 13.03.2020, в якому вказані недоліки в документах, а саме відсутність довідки про обставини травми, а також вказано, що підтвердження громадської організації про обставини травми не приймаються комісією до уваги. На підставі цього було прийняте рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши письмові заяви по суті справи та дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Згідно з архівною довідкою Федеральної державної комунальної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» №4/85217 від 19.07.2016, за архівними документами встановлено, що ОСОБА_2 , призваний 13.04.1987 Володимирецьким РВК Рівненської області, проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з 9 листопада 1987 року (наказ №309) по 28 січня 1989 року (наказ №21) у спеціальності водія, у військовому званні «рядовий»; Військова частина польова пошта НОМЕР_1 з 18 лютого 1980 року по 27 січня 1989 року приймала участь в бойових діях на території Республіки Афганістан (а.с.25).

Проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 з листопада 1987 року по січень 1989 року підтверджується відмітками у Військовому квитку ОСОБА_2 - НОМЕР_2 (а.с.15-17).

За даними вказаного військового квитка (а.с.15 на звороті) ОСОБА_2 за час служби були присвоєнні такі військові звання:

- рядовий;

- молодший сержант;

- сержант;

- старший сержант;

- старшина.

Завершення військової служби у званні «старшина» підтверджено також контрольними талонами мобілізаційного припису (а.с.18).

Також у Військовому квитку наявна відмітка про те, що маючи спеціальність водія ОСОБА_2 пройшов перепідготовку з 05.07.1987 по 20.07.1987 та був допущений до управління БТР-70 (а.с.17).

Крім цього, наявні записи про нагороди, а саме:

- нагороджений медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС від 08.12.1988;

- нагороджений медаллю «Воїну-інтернаціоналісту від вдячного Афганського народу» - указ ПРА №240 (а.с.17).

Архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації №11/133992 від 08.10.2007 (а.с.22) підтверджено, що ОСОБА_2 був нагороджений:

- медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС СРСР від 08.12.1988, посвідчення НОМЕР_3 ;

- медаллю «За відвагу» - указ ПВС СРСР від 24.05.1989, посвідчення НОМЕР_4 .

Згідно даних Центрального архіву і Головного управління кадрів Міноборони РФ Романік А.Ф. був нагороджений: медаллю «За бойові заслуги» - указ ПВС СРСР від 08.12.1988, посвідчення НОМЕР_3 і медаллю «За відвагу» - указ ПВС СРСР від 24.05.1989. При цьому, дані про вручення медалі «За відвагу» були відсутні, з огляду на що лише в 2005 році було прийнято рішення щодо організації вручення ОСОБА_2 вказаної нагороди (а.с.20 на звороті, 21).

У відповідь на анкету-запит Рівненського ОМВК №ВЗ/5463 від 01.08.2016, Федеральна державна комунальна установа «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» 01.11.2016 надала довідку Центрального архіву МО РФ, якою, зокрема, підтвердила, що в Указі Президії Верховної Ради СРСР від 24.05.1989 значиться: «…нагородити: по Сухопутним військам медаллю «За відвагу» … ОСОБА_2 - рядового…». Основа: ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 467, аркуш 73. В нагородному листі до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24.05.1989, по якому ОСОБА_2 , 1969 року народження, нагороджений медаллю «За відвагу» в спеціальності механіка водія БТР 117 окремого інженерно-саперного батальйону спеціального мінування 45 інженерно-саперного полку, зазначено: «… Так, з 21 листопада по 03 грудня 1988 року приймав участь в складі 1-ї роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ в бойовій операції по розмінуванню базових районів бунтівників в провінції Кабул. Так, з 27 листопада 1988 року рота спеціального мінування в який знаходився водій рядовий ОСОБА_2 висувалась колоною в район бойових дій потрапила під обстріл мінометного вогню. В результаті обстрілу була підбита одна машина через яку зупинилася вся колона і всій колоні загрожувала небезпека. Але своїми чіткими і рішучими діями рядовий ОСОБА_2 пробрався до цієї машини на БТРі і зіштовхнув її у прірву, тим самим звільнив шлях всій колоні і колона без втрат особового складу дісталася до району бойових дій…». Основа: ЦА МО РФ, фонд 33, опис 1/12917с, справа 470, аркуш 356 (а.с.26 на звороті).

ОСОБА_2 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 25.02.1997 (а.с.14)

Відповідно до Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №856/Ж від 01.04.2016, при огляді ОСОБА_2 виявлено: в тім`яній ділянці справа 2х1,8 см., в лобно-скроневій ділянці зліва 0,3х0,2 см., на лівій бічній поверхні шиї в середній третині 0,8х0,2 см., на тилі лівої кисті в проекції середньої третини 2 п`ясної кістки 2х0,3 см., в підлопатковій ділянці справа 1,5х3 см., на переднєвнутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині 2х0,3 см. Розташовуються м`які, білосуваті, звивистої та невизначеної форми, западаючі по відношенню до оточуючої шкіри рубці, вказаних розмірів. За висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1988 році (а.с.23).

Згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1507 від 06.04.2016, вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, лівої ноги, ЗЧМТ (контузія, 1988р.) колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1969 року народження, наслідком яких стали множинні шкіряні рубці в зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 856/ж від 01.04.2016, та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (1988р., контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий, кризовий перебіг з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; Післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом - центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом: Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія (L5-S1) з больовим синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, - поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.24).

З 11 травня 2016 року позивачу встановлена ІІІ-тя група інвалідності в зв`язку з захворюванням (пораненням, контузією), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 13.06.2016, серія АВ №0396992.

Після цього ОСОБА_2 звернувся до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату (в подальшому назву змінено на Рівненський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, скорочено ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для підготовки подачі документів для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013. При цьому позивачем було надано усі зібрані ним особисто архівні довідки і відповіді на анкети-запити до усіх можливих архівних філіалів (крім вже зазначених вище а.с.19, 25, 27).

Серед вказаних відповідей наявна в тому числі відповідь Філіалу військово-медичних документів Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації №6/3/0-251 від 12.05.2017, за змістом якої в колекції історій хвороб воїнів-інтернаціоналістів Афганістану, які зберігаються в архіві історії хвороби ОСОБА_2 немає. При цьому, вказано, що документи групового обліку поранених і хворих медпункту в/ч пп НОМЕР_6 (Чарикар, Джабаль-ус-Сірадж РА), МПП в/ч пп НОМЕР_1 (Чарикар РА) на зберігання в архів взагалі не надходили (а.с.27).

18.05.2018 за вих.№13/570, документи заявника за його наполяганням були направлені ІНФОРМАЦІЯ_2 до Департаменту Фінансів Міністерства оборони України для розгляду в комісії та прийняття відповідного рішення.

08.10.2018 Департамент фінансів Міністерства оборони України листом за №248/316/1856 повернув документи ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказавши, що оскільки до пакету документів не надано копію довідки, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), то матеріали не можуть бути поданими на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Не погоджуючись з такими діями і рішеннями Міністерства оборони України ОСОБА_2 звернувся в суд.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі №460/515/19 позов ОСОБА_2 було задоволено частково; Зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 та до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013. В задоволенні решти вимог відмовлено ( http://reyestr.court.gov.ua/Review/82895005).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019, рішення суду першої інстанції від 18.06.2019 у справі №460/515/19 скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково; Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині повернення на доопрацювання документів ОСОБА_2 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_2 та додані документи щодо призначення та виплати одноразової грошову допомоги і прийняти рішення; В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83799718).

На виконання постанови суду апеляційної інстанції Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24.09.2019 прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні одноразової допомоги. Причиною вказано не подання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (а.с.28 на звороті).

13.06.2019 Рівненською обласною МСЕК було здійснено повторний огляд ОСОБА_2 і підтверджено III групу інвалідності (а.с.13).

20.09.2019 Організація ветеранів інженерних військ - учасників бойових дій «Форпост» оформила довідку за №25-Р на механіка-водія БТР роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ 45-го інженерно-саперного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) дислокованого в м.Чарікар провінції Парван Республіки Афганістан рядового ОСОБА_2 , який проходив службу в частині з листопада 1987 року по січень 1989 року. В довідці зазначено, що 27.11.1988 при проведенні бойової операції в провінції Кабул рядовий ОСОБА_2 виконуючи поставлену задачу по розмінуванню базового району душманів, потрапив під потужний обстріл мінометного вогню, був поранений і отримав контузію від ударної хвилі снаряду, що розірвався. Був доставлений у військовий шпиталь м.Баграма, де проходив лікування з 27 листопада по 30 грудня 1988 року. Довідка підписана генерал-лейтенантом ОСОБА_3 - командиром 45 інженерно-саперного полку, та полковником ОСОБА_4 керівником бойових дій, посвідчені головою правління і скріплені печаткою Організація ветеранів інженерних військ учасників бойових дій «Форпост» (а.с.29).

Отримавши вказану довідку ОСОБА_2 15.01.2020 повторно звернувся до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ОМТЦК СП) для підготовки подачі документів для отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013, який перенаправив пакет документів до Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ОТЦК СП).

Рівненський ОТЦК СП повернув документи на доопрацювання супровідним №12/1/46 від 16.01.2020 (а.с.31).

27.01.2020 ОСОБА_2 звернувся до Рівненського ОТЦК СП з проханням направити його документи до відповідної комісії Міністерства оборони (а.с.30,92).

Вказані документи були направлені супровідним №12/1/122 від 31.01.2020 (а.с.93).

Супровідним №1/335 від 06.04.2020 Рівненський ОМТЦК СП направив ОСОБА_2 копію листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/329/огд щодо повернення без реалізації документів для призначення одноразової грошової допомоги (а.с.32, 94-95).

З листа вбачається, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 24.09.2019 прийнято протокольне рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні одноразової допомоги по причині не подання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Довідка ж громадської організації не може бути прийнята, так як не відповідає зразку довідок, що наведені у Положенні про медичне обстеження у Збройних Силах СРСР (на мирний та воєнний час), затвердженому наказом Міноборони СРСР №260 від 09.09.1987 (а.с.33).

Вказані обставини не заперечувались сторонами у ході судового розгляду.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, за правилами статті 41 якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.

За статтею 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За правилами частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, (в редакції, що діяла до 01.01.2017 - до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016, тобто на момент встановлення позивачу інвалідності як особі після її звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

А відповідно до частини першої статті 16-2 вказаного Закону у відповідній редакції, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 цього Закону, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Закону, Кабінет Міністрів України постановою №975 від 25.12.2013 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Всупереч вказаному, відповідач жодного із вказаних рішень за результатами розгляду документів, які надійшли від Рівненського ОТКЦ СП за вих№12/1/122 від 31.01.2020 не ухвалив. Натомість, покликався на своє попереднє рішення, оформлене протоколом засідання Комісії №126 від 24.09.2019 та на те, що додатково надані документи не можуть бути прийняті, так як не є належними доказами, які свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (у відповідній редакції) визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Подання зазначених у пункті 11 Порядку документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

За вимогами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 по справі № 822/220/18 (провадження №К/9901/58778/18) вказав, що вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною. При цьому, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п.11 Порядку №975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №729/426/17, від 21.08.2018 у справі № 295/13892/16-а, від 23.10.2018 у справі № 822/3005/17, від 11.12.2018 у справі № 740/1538/17, від 29.01.2019 у справі №293/342/17, та у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.10.2018 у справі №265/7930/16-а, сформулювати правовий висновок, за яким, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, Судова палата зауважила, що ні копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії, ні акт судово-медичного дослідження, не містять відомостей про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

У пунктах 70-72 постанови Верховний Суд зазначив, що при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402). З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п.11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення. Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.

У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, суд зазначає, що ОСОБА_2 зібрано інші документи, які достеменно доводять, що отримані ним у 1988 році під час військової служби на території країни, де в той час велись бойові дії, а саме в Республіці Афганістан, закрита черепно-мозкова травма у вигляді контузії головного мозку та вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, лівої ноги, жодним чином не пов`язані з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Такими документами є архівні довідки про нагородження ОСОБА_2 двома медалями: 08.12.1988 року - «За бойові заслуги» та 24.05.1989 - «За відвагу», а також відомості з нагородного листа до Указу ПВР СРСР від 24.05.1989, у яких детально описані обставини, які мали місце 27.11.1988 під час того, як позивач приймав участь у бойовій операції по розмінуванню базових районів бунтівників в провінції Кабул та отримав поранення (контузію).

Більше того, суд переконаний у тому, що сам факт нагородження позивача медалями і його послужна картка, за якою позивачу за два роки після присвоєння первинного військового звання «рядовий» було почергово присвоєно звання «молодший сержант», «сержант», «старший сержант» і «старшина», доводять відсутність щодо нього обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.

Додатковим свідченням тому, що поранення позивача не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження є довідка №25-Р 20.09.2019, видана Організацією ветеранів інженерних військ - учасників бойових дій «Форпост» на механіка-водія БТР роти спеціального мінування 1117 ОІБСМ 45-го інженерно-саперного полку (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) дислокованого в м.Чарікар провінції Парван Республіки Афганістан рядового ОСОБА_2 , який проходив службу в частині з листопада 1987 року по січень 1989 року. В довідці зазначено, що 27.11.1988 при проведенні бойової операції в провінції Кабул рядовий ОСОБА_2 виконуючи поставлену задачу по розмінуванню базового району душманів, потрапив під потужний обстріл мінометного вогню, був поранений і отримав контузію від ударної хвилі снаряду, що розірвався. Був доставлений у військовий шпиталь м.Баграма, де проходив лікування з 27 листопада по 30 грудня 1988 року. Довідка підписана генерал-лейтенантом ОСОБА_3 - командиром 45 інженерно-саперного полку, та полковником ОСОБА_4 керівником бойових дій, посвідчені головою правління і скріплені печаткою Організація ветеранів інженерних військ учасників бойових дій «Форпост» .

Також суд зауважує на тому, що жодних інших документів в архівах не збереглося, а тому позивач позбавлений можливості будь-якими іншими документами додатково підтвердити обставини одержання ним поранення (контузії, травми, каліцтва).

Разом з цим, позивач через обставини, які абсолютно не залежать від його волі, не повинен позбавлятися права на отримання гарантованої державою виплати, що здійснюється згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.

При цьому суд зауважує на такому.

В силу вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Згідно статті 6 Кодекс адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз практики розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном свідчить, що концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Зокрема, ЄСПЛ відносить до майна «активи», які можуть виникнути («Прессос Компанія Нав`єра С.А. та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), а також «правомірні очікування» / «законні сподівання» «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v.Ireland).

У справі «Сук проти України», де ЄСПЛ визнав порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції, він зауважив, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні чинного на той час національного законодавства, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право, отримати відповідну виплату.

Таким чином до спірних правовідносин застосовна стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою («East/West Alliance Limited» проти України»).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є втручанням держави у його право на мирне володіння майном.

При цьому, сама по собі відмова особі у призначенні одноразової грошової допомоги передбачена у національному законодавстві. Разом з тим, чітких критеріїв документа, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), і який обов`язково подається при вирішенні питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, законодавство не містить.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Також, оцінюючи критерій пропорційності ЄСПЛ наголошує, що втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар («Брумареску проти Румунії», «Рисовський проти України», «Кривенький проти України»).

Таким чином, ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, суд також бере до уваги, що ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Повертаючись до справи за позовом ОСОБА_2 суд констатує, що довідка про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), оформляється та видається військовою частиною. Прирівняні до неї документи це медичні або військово-облікові документи. Оформлення та видача таких документів абсолютно не залежить від волі заявника. Враховуючи ту обставину, що він проходив військову службу в складі Збройних сил СРСР в період 1987-1988 років в Республіці Афганістан, де велися запеклі бойові дії, а архівні установи повідомили про те, що медична документація по військовій частині, в якій він проходив службу, на зберігання не передавалась, покладення на нього обов`язку пред`явити довідку по зразку, наведеному у Положенні про медичне обстеження у Збройних Силах СРСР (на мирний та воєнний час), затвердженому наказом Міноборони СРСР №260 від 09.09.1987, суд розцінює як покладення на заявника надмірного і індивідуального тягара.

Суд вважає, що при вирішенні питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідач міг досягти легітимної мети: а саме перевірити той факт, що поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язані із вчиненням позивачем кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зокрема, у даному конкретному випадку відповідач мав можливість переконатися у цьому за рахунок інших наданих позивачем документів, які у своїй сукупності давали можливість це зробити.

Так як відповідачем вказане зроблено не було, суд констатує, що при вирішенні питання виплати позивачу одноразової допомоги не було дотримано справедливої рівноваги, оскільки позивач поніс «індивідуальний і надмірний тягар».

Відповідно до цього, відмова Міністерства оборони України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу не відповідає критерію пропорційності.

Судом встановлено, що на час встановлення позивачу інвалідності III групи, як особі після її звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, пункт 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, надавав право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, як у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, так і у разі встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

А відповідно до частини першої статті 16-2 вказаного Закону у відповідній редакції, одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи призначалася і виплачувалася у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (у відповідній редакції) встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, законодавець чітко встановив обов`язок Міністерства оборони України прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби або рішення про відмову у призначенні такої одноразової грошової допомоги, та при цьому приписами Порядку №975 не передбачено можливість повернення заявникові документів на доопрацювання. Тому, повертаючи позивачеві документи на доопрацювання чим фактично відмовлено у призначенні та виплаті позивачу відповідної грошової допомоги, відповідач діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому законом.

Таким чином на відповідача слід в судовому порядку покласти обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_2 і додані до неї документи та прийняти рішення.

При цьому, суд зауважує, що судовий захист особи має бути ефективним, а тому враховуючи той факт, що на відповідача постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №460/515/19 вже покладався обов`язок повторного розгляду документів і прийняття рішення, суд вважає за доцільне покласти на відповідача обов`язок прийняти конкретне рішення за результатами розгляду таких документів, а саме про призначення та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

При цьому вказане не буде розглядатися, як втручання в дискреційні повноваження відповідача з огляду на наступне.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки саме це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

Такі висновки суду відповідають приписам частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки у ході судового розгляду суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату відповідної одноразової грошової допомоги, то відповідач зобов`язаний у такому разі прийняти відповідне рішення про її призначення та виплату.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення і дії відповідача не відповідають визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, неупередженості, пропорційності, добросовісності та розсудливості, а відтак порушені права позивача підлягають судовому захисту, а його позов задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не заявлено у порядку частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України про понесення інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, Повітрянофлотський проспект,6, м.Київ, 03168), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул.Грабник,4, м.Рівне, 33023), - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нерозгляду у встановлений спосіб та неприйняття рішення по заяві ОСОБА_2 та доданих до неї документів щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 і додані до неї документи та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 та до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, а також нарахувати і виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 03 серпня 2020 року.

Суддя Н.В. Друзенко