Справа № 428/4735/20
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/4735/20
Провадження №2-а/428/321/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області капрала поліції Ярошенка Кирила Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2616172 від 01.06.2020 року та закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області капрала поліції Ярошенка Кирила Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2616172 від 01.06.2020 року та закриття справи про адміністративне правопорушення, мотивуючи вимоги тим, що 01.06.2020р. поліцейський батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області капрал поліції Ярошенко К.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2616172 за порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме 01.06.2020р. о 09год. 15хв. водій здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території, чим порушив п.15.9 (и) ПДР України. Позивач, вважає, що відповідач в порушення положень КУпАП передчасно дійшов до висновку про винуватість позивача. Вказану постанову було складено з порушенням законодавства України, зазначені в ній данні не відповідають фактичним обставинам, а сама постанова підлягає скасуванню. Тому, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду і просить суд скасувати постанову серії ЕАМ №2616172 від 01.06.2020р., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

19.06.2020р. судом постановлено ухвалу про розгляд зазначеної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач поліцейський батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області капрал поліції Ярошенко К.О., надав до суду клопотання в якому просив долучити відеоматеріали правопорушення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2020р. поліцейським батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області Ярошенко К.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2616172 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що 01.06.2020р. о 09год. 15хв. в м. Сєвєродонецьк, пр-т. Гвардійський, 71, ОСОБА_1 , керуючи т/з «SEAT IBIZA», д.н. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території , чим порушив п.15.9 (и) ПДР України.

Суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, згідно тексту вищевказаної постанови, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ч.2, 4 ,5 ст.258 КУпАП.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розділом 15 ПДР України встановлені правила зупинки і стоянки.

Відповідно до п.15.9 (и) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно п.1.10 ПДР України терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них; проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1,4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач надав суду відеозаписи «», « », « 193200005 », « ».

З відтвореного відеозапису вбачається, що позивач ОСОБА_1 01.06.2020р. керуючи т/з «SEAT IBIZA», д.н. НОМЕР_1 у м. Сєвєродонецьку по пр. Гвардійський, 71 здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглої території. При цьому, з відеоматеріалів, долучених відповідачем в якості доказу вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує проти того, що він здійснив зупинку транспортного засобу в порушення вимог ПДР.

Позивачем належних та допустимих доказів правомірності своїх дій суду не надано.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд приходить до висновку, що під час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 відповідачем був встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що це правопорушення скоїв позивач і він підлягає адміністративній відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи винесено постанову, якою накладено на останнього штраф в розмірі 255грн. у відповідності до вимог ч.1 ст.122 КУпАП.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що відповідач виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений ч.2 ст.77 КАС України, та надав суду докази того, що позивач дійсно скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України, та докази правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України суд враховує наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ.

За статтями 1, 2 Закону № 3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 Закону № 3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Таким чином, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий правовий висновок щодо необхідності сплати судового збору у справах цієї категорії викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

З позовної заяви вбачається, що позивачем при зверненні до суду не додано до позовної заяви документ, який підтверджує сплату судового збору або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону і ця справа розглянута судом без стягнення з позивача судового збору.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду суд вважає, що сплаті позивачем при зверненні до суду з цим позовом підлягав судовий збір у сумі 420,40 грн., який не був ним сплачений.

Таким чином, оскільки судом у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір, який мав бути ним сплачений при зверненні до суду з цим позовом, у сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 21, 73-77, 139, 194, 229, 241-246, 286, 292-293, 295, 297 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.н. НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до поліцейського батальйону №1 роти №2 УПП в Луганській області капрала поліції Ярошенка Кирила Олеговича (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2616172 від 01.06.2020 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.н. НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя