Справа № 467/759/20
Суддя: Явіца І. В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 467/759/20
Провадження № 2-а/467/11/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної полії в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, старший інспектор ВБДР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Атлас Олександр Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Звертаючись до суду із вказаним адміністративним позовом, позивач посилався на те, що постановою про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №567779 від 01 липня 2020 року старшим інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Атлас О.Ю . його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Зокрема, уповноваженою особою було установлено, що 01 липня 2020 року о 08 год. 10 хв. по вул. Шевченка, 197 в смт. Арбузинка Миколаївської області він керував транспортним засобом, який мав технічну несправність у виді тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників, чим порушив п. 6.8.5 ДСТУ 3649-2010 та п. 31.1 ПДР України.

Не погодившись із цим, позивач звернувся до суду із позовом, який умотивовано тим, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, оскільки остання установлює відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

А пунктами 31.3. та 31.4 ПДР України визначено вичерпний перелік технічних несправностей, за наявності яких керування транспортним засобом забороняється, серед яких відсутня така несправність, як тріщина на вітровому склі.

Крім того, уповноваженою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як вказав поивач, було допущено ряд процесуальних порушень, як то, не забезпечено присутність адвоката на заявлене ним усне клопотання через «очевидність порушення», не надано для ознайомлення фото, про які вказано у постанові та не зазначено у ній технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис, оскільки поліцейський попередив його про відеозоймку.

За таких обставин, вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №567779, винесену 01 липня 2020 року старшим інспектором ВДБР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Атлас Олександром Юрійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП незаконною, позивач просив суд скасувати її, а справу закрити, стягнувши із відповідача на його користь судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Процесуальні дії у справі

Спрощене провадження за цим позовом було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 липня 2020 року.

Цією ж ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ГУНП в Миколаївській області та інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Атлас О.Ю.

Крім цього, від Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції витребувано матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП.

Позиція позивача та заперечення відповідача

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, що викладені у мотивувальній частині позовної заяви, і просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно у порядку, визначеному КАС України, направив до суду відзив на позов, із якого слідує, що під час патрулювання 01 липня 2020 року по вул. Шевченка 197 в смт. Арбузинка Миколаївської області інспектором Атлас О.Ю. було виявлено факт адміністративного правопорушення, яке допущено позивачем, як то, останній керував транспортним засобом, який мав технічну несправність - тріщину на лобовому (вітровому) склі в зоні дії склоочисників, чим порушив вимоги п. 31.4.7. ПДР України та норм ДСТУ 3640:2010.

Оскільки ч.1 ст. 121 КУпАП установлює відповідальність за такого роду порушення, то інспектором було винесено відповідну постанову, із змістом якої позивача було ознайомлено під підпис та вручено її копію.

При цьому, факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною компетентною особою і межах повноважень, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора та фотознімками.

Так, у відзиві вказано, що на фотографіях, які були зроблені за допомогою технічного пристрою, який має функції фото,- відеозйомки чітко видно тріщину на вітровому склі транспортного засобу мари ВАЗ 21114, д/н НОМЕР_1 , ким керував позивач.

А на відеозаписах зафіксовано як інспектор належним чином представився водієві, повідомив про відеофіксацію та про початок розгляду справи, а також ознайомив водія із його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

При цьому, як вказано у відзиві, інспектор задовольни вимогу водія про надання можливості скористатись правовою допомогою адвоката, проте, водій своїми діями ухилився від будь - яких активних дій по його залученню до розгляду справи.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано процес винесення постанови із дотриманням норм КУпАП та у проміжку часу 08:28:25 (відеозапис №, №) - тріщина на вітровому склі, яка знаходиться в зоні дії склоочисників.

У відзиві також вказано, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу, як то, безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються.

Таким чином, представник відповідача у відзиві стверджував, що інспектором УПП в Миколаївській області Алтас О.Ю. при розгляді справи про адміністративне правопорушення було повністю дотримано вимог ст.ст. 251, 252, 280 та п.5 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, ураховано усі обставини, необхідні для розгляду справи, а тому правомірно винесено постанову і накладено адміністративне стягнення.

За такого, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - ГУНП в Миколаївській області та третя особа - старший інспектор ВБДР УПП в Миколаївській області Атлас О.Ю. в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце повідомлені у порядку, установленому КАС України, причин свого неприбуття не вказали.

Однак, представник ГУНП в Миколаївській області направив на адресу суду клопотання, яким просив здійснити заміну відповідача у цій справі з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на Управління патрульної поліції в м. Миколаєві.

Проте, суд звертає увагу, що позов пред`явлено не до ГУНП в Миколаївській області, а до УПП в Миколаївській області, а ГУНП в Миколаївській області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідно, ГУНП в Миколаївській області не є відповідачем у цій справі.

Установлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, у тому числі, й на ті, що відхилені судом, мотиви їх відхилення, а також оцінка аргументів, наведених сторонами

Суд, у свою чергу, заслухавши доводи позивача, піддавши аналізу відзив відповідача, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, виходив із такого.

В ході розгляду справи суд установив, що 01 липня 2020 року старшим інспектором ВДБР Управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом Атлас О.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 567779, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Так, уповноваженою особою при розгляді справи було установлено, що 01 липня 2020 року о 08 год. 10 хв. в по вул. Шевченка, 197 в смт. Арбузинка Миколаївської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ - 21114, номерний знак НОМЕР_1 , який мав механічну несправність, а саме: на вітровому склі транспортного засобу присутня тріщина в зоні роботи склоочисників, чим порушено п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 та п. 31.1 ПДР України.

Дії позивача кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за вказаною нормою.

Позивач не погодившись із прийнятим рішенням, подав цей позов.

Тож, суд, вирішуючи спір по суті, ураховував наступне.

І. Щодо питання про наявність/відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353 (далі - Закон № 3353), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабміну України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР України).

Статтею 14 Закону №3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

А відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно п. 31.1 ПДР України, порушення якого інкриміновано позивачу, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 6.8.5 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану» (ДСТУ 3649:2010) на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Так, в судовому засіданні позивач не заперечував наявності на вітровому склі його автомобіля тріщини, проте, суд не установив достовірних даних, які б вказували на те, що тріщина розміщена саме в зоні роботи склоочисників, оскільки із наданих у його розпорядження доказів не простежується факт її вимірювання відносно площі їх дії.

Згідно п. 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. 31.4.1. Гальмові системи; п. 31.4.2. Рульове керування; п. 31.4.3. Зовнішні світлові прилади; п. 31.4.4. Склоочисники і склообмивачі вітрового скла; п. 31.4.5. Колеса і шини; п. 31.4.6. Двигун; п. 31.4.7. Інші елементи конструкції.

Зокрема, забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності вимогам, визначеним підпунктом «в» п. 34.4.7. ПДР, а саме: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

На верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів (Примітка до підпункту «в» п. 34.4.7 ПДР України).

Тож, виходячи із аналізу положень п. 31 ПДР України слід дійти висновку, що визначений цим пунктом перелік технічних несправностей не містить вказівки на такого роду несправність, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Як наслідок, у розумінні ПДР України тріщина на вітровому склі законом не віднесена до такої технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація.

У контексті наявності/відсутності у діях позивача за таких обставин складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, як то, порушення вимог п. 31.3 ПДР України, суд відмічає таке.

Кваліфікація правопорушення - це правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення правових (юридично значущих) ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За своєю суттю і змістом кваліфікація правопорушення завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування процесуальними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом правопорушення) протиправного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу правопорушення, передбаченого відповідною статтею чи то конкретною нормою КУпАП.

А склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

У свою чергу, об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, щохарактеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

А отже, у світлі наведених вище правових норм, керування транспортним засобом з наявною на вітровому склі тріщиною в зоні роботи склоочисників не утворює собою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, оскільки це не забороняє експлуатацію транспортного засобу.

Відповідно позивач не допускав порушення положень п. 31.1 ПДР України, ураховуючи ще й той факт, що оскаржувана постанова не містить вказівки на конкретний підпункт цього пункту.

А за таких обставин, виключається можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, оскільки підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є саме порушення ПДР України, а не стандартів ДСТУ.

Водночас, будь - яких інших належних, допустимих і достовірних доказів того, що наявність тріщини на вітровому склі автомобіля позивача не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме із такою технічною несправністю забороняється експлуатація транспортного засобу, відповідач суду не надав.

ІІ. Щодо питання наявності/відсутності процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення

ІІ.І Щодо забезпечення права на юридичну допомогу

Так, в судовому засіданні установлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 01 липня 2020 року по вул. Шевченка, 197 в смт. Арбузинка Миколаївської області водій заявив усне клопотання про залучення захисника.

Відповідач же вказаного факту не заперечує, однак, стверджує про те, що інспектор задовольнив таке клопотання і надав можливість скористатись правовою допомогою адвоката, однак, позивач своїми діяти ухилився від будь - яких активних дій по його залученню.

Проте, суд відхиляє ці доводи відповідача, зокрема, через таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед іншого, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Таке право гарантоване й ст. 59 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У цій ситуації позивач вказував, що заявив усне клопотання про залучення адвоката, натомість інспектор УПП в Миколаївській області, розглядаючи це питання, послався на «очевидність порушення» та необхідність надати йому відповідне письмове клопотання.

Ці твердження позивача відповідачем, у світлі норми ч.2 ст. 77 КАС України, не спростовані шляхом надання переконливих доказів, у той час, як будь - яких доказів того, що позивач своїми діями ухилявся від самостійного залучення захисника суд у своєму розпорядженні не мав.

Зокрема, ЄСПЛ, який поширює стандарти застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ. 1950) на справи про адміністративні правопорушення і у своїх рішеннях у справах Ермі проти Італії (Hermi v. Italy) та Сейдовичпроти Італії (Sejdovic v. Italy), вказав, що перед тим, як можна буде сказати, що обвинувачений своєю поведінкою відмовився від важливого права, закріпленого ст. 6 Конвенцією, повинно бути доведено, що він міг обґрунтовано передбачити наслідки своїх дій.

Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № №524/9827/16-а вказав, що невжиття інспектором жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є порушенням права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, а тому і порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за наявності клопотання про залучення захисника до розгляду справи про адміністративне правопорушення, особа, що розглядає таку справу, повинна вжити чітких заходів щодо надання відповідної можливості, принаймні, надання часу та/або засобів зв`язку для виклику адвоката або ж самостійно вжити такі заходи, у разі, якщо ймовірний порушник зволікає із цим, чого інспектором УПП у цій ситуації зроблено не було, у той час як КУпАП не установлює обов`язку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подавати саме письмове клопотання про залучення захисника, а такої підстави для відмови у залученні захисника як «очевидність порушення» закону не установлює.

Відповідно, за наслідками аналізу даного питання, суд змушений констатувати факт порушення права позивача користуватися при розгляді справи юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

ІІ.ІІ. Щодо питання доказів, наданих на підтвердження доводів відповідача, у тому числі відеозапису, здійсненого за допомогою нагрудної камери поліцейського

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог абз.5 ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Та у цьому випадку, як вказували сторони, такий запис здійснювався за допомогою нагрудної камери поліцейського, який розглядав справу про адміністративну правопорушення.

Відеофайли запису щодо події, яка мала місце 01 липня 2020 року за участю позивача та інспектора УПП в Миколаївській області, надійшли до суду від УПП в Миколаївській області шляхом направлення їх електронною поштою, зокрема, відеозаписи №, № , № , та були оглянуті в судовому засіданні.

Проте, оскаржувана постанова не містить даних щодо технічного засобу, якимздійснено фото та відеозапис, що не відповідає імперативній нормі абз. 5 ч.3 ст. 283 КУпАП.

Зокрема, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

А Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а вказав, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Та оскільки сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, то суд признає недопустимим доказами відомості, що містяться у направлених на його адресу відео файлах № , № , № , а так само і фото №1 та №2, додані до відзиву на позов, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні дані щодо технічного засобу, який було використано при здійсненні відео - та фото фіксації.

А стосовно безпосередніх спостережень осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, то суд відмічає, що на такого роду доказах (спостереженнях) не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

А тому суд відхиляє доводи відповідача щодо використання у справі про адміністративне правопорушення безпосередніх спостережень уповноважених осіб, як доказів, тим більше, що такі особи не є нейтральними стосовно справи, а натомість зацікавленими у результатах її розгляду.

Таким чином, слід дійти висновку, що відповідач не надав допустимих доказів факту вчинення позивачем правопорушення, оскільки ті, що суд мав у своєму розпорядженні не можуть бути використані в процесі доказування, оскільки їх джерела отримані із порушенням установленої законом процедури.

Так, оскаржувана постанова винесена за наслідками розгляду справи, у ході якої було не дотримано право позивача на правову допомогу, а сам по собі підпис позивача у ній не означає згоду із тим, що він вчинив адміністративне правопорушення (постанова ВС КАС 22 липня 2019 року у справі № 757/2757/16-а).

Відеофайли із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та додані до відзиву фото суд попередньо визнав недопустимим доказами через порушення уповноваженою особою імперативної норми абз.5 ч.3 ст. 283 КУпАП, а безпосередні спостереження не можуть сприйматись як джерело доказу, що визначене законом.

Як наслідок, розгляд справи про адміністративне правопорушення не був забезпечений визначеними ст. 251 КУпАП засобами доказування.

Тому у світлі вищевикладеного, суд робить висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у даному конкретному випадку не кореспондувався із визначеними ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, якими є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її в точній відповідності із законом, а тому прийнята за результатами такого розгляду постанова не може вважатись законною і підлягає скасуванню.

А наявність об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, у цьому випадку не була доведена згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt), який застосовується при оцінці доказів, які, у свою чергу, можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

І, водночас, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому суд вважає, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд не вбачає підстав для направлення справи новий розгляд уповноваженої особи, позаяк, установлена відсутність складу правопорушення у діях позивача, а тому повторний розгляд справи, у тому числі й через допущені процесуальні порушення, втрачає правовий сенс і буде йти у розріз із положеннями ст. 1 КУпАП щодо завдань цього Кодексу.

А тому, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними з мотивів, що наведені судом вище, і, відповідно, підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований у позові, тобто шляхом скасування постанови і закриття провадження у справі.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

А тому на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Київ понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 268, 280 КУпАП, ст.ст.1-3, 5-15, 241-244, 246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління патрульної полії в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, старший інспектор ВБДР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Атлас Олександр Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії ДПО18 №567779 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_2 за чинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, винесену 01 липня 2020 року старшим інспектором ВДБР Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Атлас Олександром Юрійовичем, - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Управління патрульної поліції на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду може бути оскаржене протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач : Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, вул. Новозаводська, 1-Б/1, м. Миколаїв, 54056, код ЄРДПОУ 40108646.

Суддя І.В. Явіца