Справа № 504/4463/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р.м. ОдесаСправа № 504/4463/19
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

смт. Доброслав Одеської області;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

09.06.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Жовтан П.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Танасогло Т.М.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бекчіва Василя Васильовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бекчіва Василя Васильовича та скасувати постанову від 18.12.2019 року Серії ДПО18 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову, з урахуванням додаткових пояснень, зазначено, що водій не може бути підданий відповідальності згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнення за межами населеного пункту з 1 жовтня до 1 травня денних ходових вогнів або ближнього світла фар, оскільки такі дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, і відповідно тягнуть за собою попередження. Разом з цим, позивач наголошує на порушенні поліцейським порядку розгляду справи, у тому числі його проведенні не за місцем знаходження органу поліції та без складання відповідного протоколу. Зазначені обставини свідчать про неправомірність дій інспектора поліції та рішення за результатом розгляду справи, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 червня 2020 року адміністративний позов задоволено. Суд скасував постанову Серії ДПО18 №630885 від 18.13.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн. відносно ОСОБА_1 . Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження, тому, відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Протокол про адміністративне правопорушення не складається, а тому порушень процедури складання постанови про адміністративне правопорушення уповноваженим працівником поліції не вбачається.

Разом з цим, суд першої інстанції вказав на те, що користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР. Отже, за не ввімкнений за межами населеного пункту з 01 жовтня до 01 травня денний ходовий вогонь або ближнє світло настає відповідальність за ст. 125 КУпАП.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та помилково не враховано, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками і за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів. Таким чином, відповідний інспектор поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах. Суд першої інстанції в порушення приписів ст. 48 КАС України не вжив заходів щодо заміни неналежної сторони у справі. У тому числі, судом першої інстанції прийнято до провадження адміністративний позов, який не відповідає приписам 161 КАС України, а саме помилково не враховано відсутність підтверджень оплати судового збору та не поширення на позивача пільг в частині справляння вказаного збору. Водночас, апелянт зазначає, що на виявлене правопорушення, а саме порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, поширюється спеціальна відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, вказане правопорушення не є іншим порушенням правил дорожнього руху, у зв`язку із чим відсутні обставини для застосування правил ст. 125 КУпАП в частині відповідного попередження водія. Наведене у сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог та їх невідповідність чинному законодавству, у зв`язку із чим у суду першої інстанції не виникло правових підстав для задоволення адміністративного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення. У тому числі, позивач доповнює підстави звернення із цим позовом, зазначаючи про незабезпечення йому поліцейським права на правову допомогу та неналежність постанови, оскільки в ній відсутнє посилання на технічний засіб фіксації правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2019 року інспектором патрульної поліції 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бекчівем Василем Васильовичем винесено постанову Серії ДПО18 №630885 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 425 грн.

Підставою для накладення адміністративного стягнення стало керування позивачем 18.12.2019 року о 12:10 годині транспортним засобом «Citroen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: Одеська область Лиманський район Старокиївське шосе 21 км «СП Центроліт», з вимкнутим ближнім світлом фар поза межами населеного пункту, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про неправомірність дій поліцейського та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Так, відповідно до п. 2.3 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно із абз. 8 п. 9.8 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що порушення, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Водночас, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 72 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховує те, що позивач у позові не заперечував ту обставину, що ним не було дотримано приписи п. 9.8 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306, а саме щодо керування транспортним засобом у період з 1 жовтня по 1 травня поза межами населеного пункту без ввімкнених денних ходових вогнів чи ближнього світла фар.

Водночас, позивач наполягає на тому, що виявлене правопорушення пов`язане із не дотриманням водієм правил користування попереджувальними сигналами, відповідальність за що ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачає.

Позивач вказує, що правила користування зовнішніми світловими приладами закріплені у Розділі 19 постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, а отже за не ввімкнення денних ходових вогнів чи ближнього світла фар під час керування транспортним засобом у період з 1 жовтня по 1 травня поза межами населеного пункту настає відповідність у вигляді попередження згідно із ст. 125 КУпАП.

Дослідивши вказані доводи і, здійснивши аналіз Розділу 9 та Розділу 19 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року, апеляційний суд встановив, що вказані приписи направлені на дотриманням водієм використання за певних обставин зовнішніх освітлювальних приладів незалежно від того чи будуть використані ці прилади у вигляді попереджувальних сигналів, чи направлені на загальне їх користування.

Таким чином, встановивши порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами, у поліцейського були всі правові підстави для застосування до водія стягнення відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно із ч.ч. 3, 4, 6 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та помилково не допустив заміну неналежного відповідача на підставі ст. 48 КАС України, що призвело до порушення ним норм процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості допустити заміну неналежного відповідача під час апеляційного розгляду справи з огляду на вирішення судом першої інстанції спору саме відносно поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених Главою 1 розділу IІІ КАС України.

Так, головною особливістю є те, що суд апеляційної інстанції не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто, коли публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки наслідком застосування правил ст. 48 КАС України є розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

У тому числі, в апеляційного суду відсутні повноваження на направлення на новий розгляд справи для усунення судом першої інстанції вказаних процесуальних помилок.

Водночас, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, доводи апелянта про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального законодавства в частині неврахування відсутність підтверджень оплати судового збору під час звернення із позовом не свідчать про неправильне вирішення судом спору по суті, а також про наявність безумовних підстав для скасування судового рішення, передбачених вищенаведеними правилами КАСУ.

У тому числі, відповідно до приписів ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу є новими підставами адміністративного позову, в силу наведених приписів адміністративного процесуального законодавства апеляційний суд позбавлений можливості надати їм правову оцінку.

Разом з цим, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 9 червня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бекчіва Василя Васильовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 30.07.2020 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло