Справа № 420/7408/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7408/20
УХВАЛА

07 серпня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01001), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Офісу генерального прокурора (; адреса: вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011), Прокуратури Одеської області (; вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, у якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 року за №1 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу прокуратури Одеської області Афанасьєвої І.Г.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/7408/20 о 16:04:37 год. розподілена на суддю Аракелян М.М.

05.08.2020 року за вх.№30613/20 від позивачки разом з позовом надійшла заява про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 року за №1 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу прокуратури Одеської області Афанасьєвої І.Г. до набрання чинності судовим рішенням у даній справі.

Заява позивачки обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є у будь-якому випадку протиправним та підлягає скасуванню, оскільки згода на майбутнє звільнення вже презюмована згідно п.6 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ, однак ч.6 ст.43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення, а законодавством не передбачено надання особою згоди на своє звільнення «наперед». З цих підстав вбачається очевидна протиправність оскаржуваного акту.

Також позивачка вказує, що оскаржуване рішення є підставою для видачі наказу про її звільнення з посади. Задля недопущення неповоротного порушення прав позивача в частині перебування на займаній посаді та з метою дотримання балансу між заходами забезпечення позову та наслідками прийнятого оскаржуваного рішення, позов, на переконання позивачки, має бути забезпечений у заявлений спосіб. В іншому випадку, подальша реалізація оскаржуваного рішення може призвести до того, що втрачається сенс подальшого розгляду заявлених позовних вимог.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, доводи, наведені у даній заяві та письмові докази, надані разом із позовною заявою, суд дійшов наступного.

Згідно ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно п.2 ч.1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 7 статті 154 КАС України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

З матеріалів наданої заяви про забезпечення позову вбачається, що вона відповідає положенням ст.152 КАС України, позивачкою надано документ про сплату судового збору за подання такого клопотання у встановленому законодавством розмірі. Підстави для повернення заяви про забезпечення позову заявнику без розгляду відсутні. Таким чином, надана до суду заява про забезпечення позову підлягає розгляду по суті.

Згідно ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст.151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Як зазначено у пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивачкою наводяться міркування стосовно неможливості надання особою попередньої згоди на її можливе звільнення, однак така оцінка стосується норми права та її законності, а не правомірності дій комісії та прийнятого на реалізацію п.6 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ рішення.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим довід позивачки стосовно очевидності ознак протиправності рішення.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема у тому, що заява про забезпечення позову не є надуманою, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, спосіб забезпечення позову є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечення захисту своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Водночас суд зазначає, що забезпечуватись можуть лише матеріально-правові вимоги позивача. Тобто, будь-які інші вимоги, які не є предметом спору в межах конкретної справи забезпеченню не підлягають.

Позивачка в обґрунтування заяви наголосила, що оскаржуване рішення є підставою для видачі наказу про її звільнення з посади, а такі наслідки призведуть до неможливості відновлення порушених прав та виключають сенс звернення до суду із даним позовом. Втім, констатація неможливості відновлення порушеного права, спричиненого реалізацією оскаржуваного рішення, не знаходить свого підтвердження за результатом дослідження обставин справи та чинного нормативного регулювання, адже наявний механізм поновлення на посаді внаслідок незаконного звільнення, прямо передбачений законом.

Таким чином, суд вважає, що невжиття заявлених заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

На підставі викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у забезпеченні позову за заявою від 05.08.2020 року (вх.№30613/20) шляхом зупинення дії рішення Дванадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 року за №1 про неуспішне проходження атестації прокурором відділу прокуратури Одеської області Афанасьєвої І.Г. до набрання чинності судовим рішенням у даній справі.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 241-243, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову за заявою від 05.08.2020 року (вх.№30613/20) по справі №420/7408/20.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено згідно із ч.1 ст.295 КАС України протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч.2 ст.256 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян