Справа № 826/9531/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9531/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 31.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 8230,75 грн;

- визнання протиправним та скасування рішення від 31.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 1598,39 грн;

- визнання протиправним та скасування рішення від 31.05.2016 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № на суму 1700,00 грн;

- визнання протиправним та скасування вимоги від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 на загальну суму 21 158,13 грн;

- визнання протиправним та скасування вимоги від 31.05.2016 № Ф-13/26-50-13-06 на загальну суму 31 967,75 грн;

- зобов`язання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними позивача, ФОП ОСОБА_1 , інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 та №Ф-13/26-50-13-06.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено планову документальну виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування ФОП ОСОБА_1 за період з 19.11.2014 по 31.12.2015, за результатами якої було складено акт №100/1/26-50-13-06/ від 06.05.2016.

В ході перевірки контролюючим органом були зроблені висновки про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 4, пункту 4 статті 6 та пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого позивачу донараховано єдиний соціальний внесок на чистий оподаткований дохід, встановлений за результатами перевірки за 2015 рік у розмірі 31967,75 грн, оскільки позивачем не нараховувся та не утримувався з фонду оплати праці у найманих працівників єдиний соціальний внесок у сумі 21158,00 грн.

Із зазначеними висновками позивач не погодився, направивши до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві свої заперечення від 19.05.2016 №19/05-16.

За наслідками розгляду заперечень, їх залишено без задоволення, а висновки акта перевірки від 06.05.2016 №100/1/26-50-13-06/ - без змін.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві були винесені рішення від 31.05.2016:

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8230,75 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 1598,39 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 1700,00 грн.

Також ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві 31.05.2016 виставлено вимоги про сплату боргу недоїмки №Ф-12/26-50-13-06 на загальну суму 21158,13 грн та №Ф-13/26-50-13-06 на загальну суму 31967,75 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями про застосування штрафних санкцій та вимогами про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржив їх у адміністративному порядку, однак рішенням ГУ ДФС України у м. Києві від 11.07.2016 за №4508/Г/26-15-10-02-16 скарга позивача залишена без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 у справі №826/11275/16 позов ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві від 11.07.2016 №4508/Г/26-15-10-02-16 про залишення скарги без розгляду та зобов`язано ГУ ДФС у місті Києві розглянути по суті скаргу ФОП ОСОБА_1 від 12.06.2016 №12/06-16-ЕСВ з урахуванням доданих до неї документів.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2017 у справі 826/5985/17 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 13.04.2017 №Ф-4014-17 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 62668,01 грн.

Дане рішення також набрало законної сили у відповідності до вимог чинного законодавства.

Однак, 01.03.2018 Державна фіскальна служба України у своєму рішенні за №2991/Г/99-99-11-02-02-25 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 вказує на недоречність посилань позивача на вищезазначене судове рішення у справі №826/5985/17, оскільки даним рішенням визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2017 №Ф-4014-17, однак не містить зобов`язань для Головного управління ДФС у м. Києві вчинити певні дії щодо проведення коригування в облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються зокрема: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону №2464-VI).

Статтею 3 Закону №2464-VI визначено принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, зокрема. наступні: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Пунктом першим частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено роботодавців, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI обов`язків платника єдиного внеску зокрема віднесено: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Згідно із абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За положеннями частин другої, четвертої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону №2464-VI).

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про обов`язок платників єдиного внеску самостійно своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у порядку визначеному Законом, невиконання якого тягне за собою встановлену Законом відповідальність.

Відповідно до підпункту 164.2.2. пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору. При цьому при отриманні зазначених у цьому підпункті доходів від фізичних осіб - платників єдиного податку четвертої групи, їх отримувач зобов`язаний включити суми таких доходів до річної податкової декларації за звітний рік та самостійно сплатити з них установлені цим Кодексом податки та збори.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди по цивільно-правовому договору за виконання робіт (надання послуг) база оподатковування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму ЄСВ (абзац 2 пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності є 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт".

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 01.01.2015 було укладено ряд договорів цивільно-правового характеру з фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , умовами яких передбачено, що виконавці беруть на себе зобов`язання виконати перевезення вантажів до 31.12.2015 за замовленням Замовника (ФОП ОСОБА_1 )

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем надано копії актів надання послуг від 15.12.2015, 24.12.2015, 26.11.2015 та 28.12.2015.

Також, на підтвердження сплати єдиного соціального внеску позивачем надано копію платіжного доручення №50 від 24.05.2016 з призначенням платежу - сплата ЄСВ 2,6% утримання - 262,13 грн та 34,7% нарахування - 3498,45 грн на доходи фізичних осіб по договорах ГПХ за грудень 2015 року.

Отже, позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" було нараховано, утримано та перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок, який сплачується з доходів фізичних осіб за цивільно-правовими договорами. Крім того, предмет та надані послуги, згідно цивільно-правових договорів відповідають основним видам діяльності позивача.

Крім того, підставою для винесення вимоги №Ф-13/26-50-13-06 від 31.05.2016 на загальну суму 31967,75 грн стали встановлені перевіряючими в ході перевірки у 2016 році "відхилення" у податковому обліку позивача.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат послуги на загальну суму 74500,00 грн (без ПДВ), отримані від фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 за розроблення програмного забезпечення та настроювання програмного забезпечення. Під час перевірки ФОП ОСОБА_1 надав Акти виконаних робіт, однак не надано підтвердження сплати за отримані послуги, що унеможливлює підтвердити факт понесення витрат. Крім того, в актах виконаних робіт не деталізовано проведені роботи. Виходячи з вищезазначеного та враховуючи, що у ФОП ОСОБА_1 відсутнє комп`ютерне обладнання, офісні приміщення для його розміщення, то вартість отриманих послуг з розроблення комп`ютерного забезпечення не може бути включена до складу витрат.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 01.12.2014 між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_6 (Виконавець) було укладено договір №04/01-1 про надання послуг по розробці сайту та додаткових послуг у вигляді розробки модулю синхронізації для ПО 1С: Підприємство в залежності від обраного Замовником варіанту та інших супутніх послуг (Додаток № 1). Вартість послуг згідно Договору складатиме 74500,00 грн без ПДВ (пункт 6.1 Договору).

В додатку №1 до Договору Сторони між собою погодили найменування та перелік послуг за цим договором. Умови, за наявності яких вважатиметься, що передбачені договором послуги надані належним чином, визначені в пунктах 6.5.- 6.7 Договору.

Одночасно, в пункті 6.4. Договору визначалося, що Замовник здійснює оплату послуг готівковими коштами згідно Додатку №1 на підставі Актів виконаних робіт.

На підтвердження виконання договору позивачем надано видаткову накладну №РН-0356737 від 23.12.2015 на загальну суму 77700,00 грн.

Також позивачем надано акт списання товарів №12 від 31.12.2015 на суму 32450,64 грн.

Крім того, позивач зазначив, що належним доказом здійсненого між сторонами розрахунку за надані послуги є відповідні записи про передачу готівкових коштів (на підставі актів наданих послуг від 31.03.2015 №31/03-1 від 31.03.2015, від 31.04.2015 № 31/04-1, від 29.05.2015 № 29/05-1, від 31.07.2015 № 31/07-1, від 30.09.2015 № 30/09-1) відображені в Книзі обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, форма і порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 та відсутність претензій з цього приводу до позивача з боку Виконавця (ФОП ОСОБА_6 ). Витяг з такої Книги з даними за спірний період надана позивачем для приєднання до матеріалів справи на вимогу суду.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Зокрема позивач стверджує, що придбання вказаного дизельного палива здійснювалось позивачем на підставі укладеного з ТОВ "Стейт Оіл" договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 19.01.2015 №ДГ-11071.

При цьому слід зазначити, що об`єктом оподаткування, в розумінні пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України є чистий оподатковуваний дохід. Він визначається, як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому визначення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця, здійснюється виходячи із положень, закріплених в розділі III "Податок на прибуток підприємств". Витрати, які приймають участь у формуванні об`єкта оподаткування - це документально підтверджені витрати операційної діяльності.

Отже, контролюючим органом не було враховано, що придбане позивачем дизельне пальне, згідно видаткової накладної №РН-0356737, було використане в господарській діяльності не в повному обсязі, а частково. Частина дизельного пального отриманого від ТОВ "Стейт Оіл" була у встановленому порядку списана за Актом списання товарів №12 від 31.12.2015.

Оскільки висновки контролюючим органом, на підставі яких прийняті оскаржувані рішення № від 31.05.2016, № від 31.05.2016 та № від 31.05.2016, зроблені без повного з`ясування дійсних обставин, що супроводжували спірні господарські операції, а також без врахування вимог законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування зазначених рішень, а також вимог про сплату боргу (недоїмки) від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 та №Ф-13/26-50-13-06, що були виписані на підставі акта перевірки, який містить передчасні висновки, які спростовані під час розгляду даної справи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними ФОП ОСОБА_1 інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 і №Ф-13/26-50-13-06.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковим контролем є система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно із статтею 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За правилами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 Податкового кодексу України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Отже, дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, є службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків в порядку передбаченому ПК України та нормативно-правових актів, прийнятих на виконання вимог цього Кодексу. Способом здійснення таких дій є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до норм ПК України, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Суд звертає увагу, що обов`язковою ознакою дій/бездіяльності/рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.11.2019 у справі №480/4006/18.

Вирішуючи питання про правомірність здійсненого податковим органом коригування, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену, зокрема, в постановах: від 09.12.2014 №21-511а14, від 04.11.2015 справа № 21-1654а15, від 02.12.2015 №21-5180а15, від 15.12.2015 №21-677а15, відповідно до яких інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Водночас, дії зі здійснення податкового контролю не були визнані протиправними, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині виключення з бази даних інформації, внесеної на підставі оскаржуваних рішень. Крім того, скасування оскаржуваних рішень є належним та достатнім захистом порушених прав платника податку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої в частині зобов`язання відповідача вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними позивача, інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року в частині зобов`язання відповідача вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів за обліковими даними позивача, ФОП ОСОБА_1 , інформацію щодо сум недоїмки та штрафних санкцій за єдиним соціальним внеском, внесених на підставі рішень від 31.05.2016 №, № та № та вимог від 31.05.2016 №Ф-12/26-50-13-06 та №Ф-13/26-50-13-06 - скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк