Справа № 161/3829/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/3829/20 пров. № А/857/8170/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2020 року у справі №161/3829/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції - Пахолюк А. М.,

час ухвалення рішення - 04.06.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 04.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, в якому просила скасувати постанову LC-014596 від 16 лютого 2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощука О. М. LC- 014596 від 16 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 510 грн, та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що по вул. Крилова у м. Луцьку, де позивач вчинила адміністративне правопорушення, відсутній наскрізний проїзд і ця вулиця призначена для в`їзду до дворів та виїзду з них, у тому числі й на вул . Пушкіна. Так, вул. Крилова має один заїзд з вул. Б.Хмельницького, з якого здійснюється в`їзд та виїзд на вул. Крилова та вул. Пушкіна, які з`єднані між собою провулком, в якому також міститься заїзд до двору, тому можливість здійснення наскрізного проїзду на місці скоєння правопорушення є відсутньою. Крім того, те, що виїзд з вул. Крилова на вул. Б. Хмельницького являється прилеглою територією встановлено у судовому рішенні по справі №161/7543/19. З огляду на вказане, постанова LC-014596 від 16 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення п.15.9 «и» ПДР України (зупинка ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду) є правомірною. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що згідно з п.1.10 ПДР України прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. У спірному випадку провулок між вул. Крилова та вул. Пушкіна призначений саме для наскрізного проїзду, оскільки з`єднує між собою дві самостійні вулиці, тому зазначена ділянка не є прилеглою територією у розумінні ПДР України. Також необґрунтованими є покликання апелянта на судове рішення у справі №161/7543/19, оскільки в рамках тієї справи судом давалася оцінка абсолютно іншому територіальному місцю - виїзду з вул. Крилова на вул. Б. Хмельницького, де встановлені дорожні знаки 3.1 «Рух заборонено» та 5.33 «Початок пішохідної зони»; натомість у цій справі має значення наскрізний провулок, який з`єднує вул. Крилова та вул. Пушкіна, й на вказаній ділянці дорожніх знаків 3.1 та 5.33 не було. Крім того, обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення правил зупинки і стоянки є створення перешкод дорожньому руху або загрозу безпеці руху. У спірному випадку відповідач не з`ясував чи дійсно позивачкою було вчинено порушення п.15.9 «и» ПДР України, а також чи автомобіль позивача створював перешкоди дорожньому руху. За таких обставин, оскаржувана постанова LC- 014596 від 16 лютого 2020 року не може вважатися законною, а тому підлягає скасуванню. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник апелянта (відповідача) - Чіпак Д. О. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача - Богачук Я. О. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги, вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 лютого 2020 року старшим інспектором (інспектором з паркування) було винесено щодо позивача постанову LC- 014596, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 10 лютого 2020 року по вул. Крилова, 5, керувала автомобілем «Infiniti QX70», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створила перешкоду дорожньому руху, чим порушила п.15.9 «и» ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн (а.с.11).

Не погодившись з постановою LC- 014596 від 16 лютого 2020 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому постанова LC-014596 від 16 лютого 2020 року старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощука О. М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 510 грн підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно з п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «з» ч.2 ст.265-4 КУпАП розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

П.15.9 «и» ПДР України передбачає, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР України).

Недотримання вказаних вимог тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, зупинку транспортного засобу «Infiniti QX70», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснила поблизу буд. №5 на вул. Крилова у м. Луцьку, за що її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за порушення правил зупинки, зокрема, за зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Разом з тим, колегія суддів, оглянувши фотоматеріали з місця події як позивача, так і відповідача, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль ОСОБА_1 знаходився біля провулку, який з`єднує собою дві самостійні вулиці - вул. Крилова та вул. Пушкіна, і вказаний провулок призначений саме для наскрізного проїзду з вул. Крилова та вул. Пушкіна, тому місце, де знаходився автомобіль позивача, не є прилеглою територією у розумінні ПДР України.

Ст.280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно-правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Крім того, приписами ст.251 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Ч.2 цієї статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевказані приписи нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що наявні фотоматеріали та схеми, які надані відповідачем, не підтверджують у спірних відносинах факт того, що місце зупинки транспортного засобу позивача є прилеглою територією у розумінні п.1.10 ПДР України.

Покликання апелянта на висновки суду у справі №161/7543/19 колегія суддів до уваги взяти не може, оскільки у справі №161/7543/19 судом давалася оцінка іншому територіальному місцю - виїзду з вул. Крилова на вул. Б. Хмельницького, де встановлені дорожні знаки 3.1 «Рух заборонено» та 5.33 «Початок пішохідної зони», а у справі, що розглядається, автомобіль знаходився біля наскрізного провулку, який з`єднує вул. Крилова та вул. Пушкіна, і на вказаній ділянці немає дорожніх знаків 3.1 «Рух заборонено» та 5.33 «Початок пішохідної зони».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому постанова старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощука О. М. LC- 014596 від 16 лютого 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2020 року у справі №161/3829/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
Судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.