Справа № 200/13858/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року справа №200/13858/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гайдар А.В., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача- адвоката Андрєєва П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року (головуючий суддя І інстанції Мозговая Н.А.), складені в повному обсязі в м. Слов`янськ Донецької області 18 березня 2020 року у справі № 200/13858/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ220/1186/AB/П/ ТД-ФС від 05 листопада 2019 року про накладення штрафу в сумі 1 001 520грн. (а.с. 4-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області №ДЦ220/1186/AB/П/ТД-ФС від 05 листопада 2019 року в частині накладення штрафу в сумі 125 190 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 132-137).

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 з таким судовим рішенням не погодився, звернувся через свого представника до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не надання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, винесення рішення без урахування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 157-159).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки, оскільки наказ про її проведення не містить посилання на будь-яку інформацію, яка б давала підстави для її проведення.

Вважає, що оскільки перевірка проведена неправомірно, то і спірна постанова має бути скасована.

При цьому, зазначив, що судом першої інстанції зроблено невірні висновки щодо праці у суб`єкта господарювання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки перша його давня знайома та самостійно миє на мийці килим, а останнього він зовсім не знає, а письмові пояснення ОСОБА_3 не є допустимим доказом.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволені апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, РНОКПП НОМЕР_1 , вид діяльності КВЕД 45.20 : технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів ( основний), КВЕД 45.32 : роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

30 липня 2019 року співробітники відповідача за місцем здійснення позивачем підприємницької діяльності (об`єкт за адресою м.Краматорськ, вул. Лікарська, 60, надалі - мийка) провели інформаційно-роз`яснювальну роботу, під час якої особисто повідомили позивача про необхідність оформлення трудових відносин з працівниками. При цьому була складена відповідна довідка, у якій зазначено, що на мийці знаходиться 10 осіб на стажуванні, однак найманих працівників на об`єкті немає. Довідка підписана особисто позивачем та співробітниками відповідача (а.с. 54).

16 вересня 2019 року співробітники відповідача вдруге відвідали автомийку, у якій позивач здійснює підприємницьку діяльність, знов провели інформаційно-роз`яснювальну роботу, про що склали довідку №ДЦ 130. У цій довідці знов зазначено про відсутність у позивача найманих працівників, однак були присутні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та чоловік з ім`ям ОСОБА_8 , а також довідку підписав ОСОБА_9 (а.с.55).

18 вересня 2019 року заступником начальника відділу контролю північного напрямку управління з питань праці Фольварчуком Ф. була складена службова записка №04.2-12-4/28/19 на ім`я начальника ГУ Держпраці в Донецькій області. У ній повідомлялося про проведення роз`яснювальної роботи з позивачем 16 вересня 2019 року, під час якої на мийці, що ним використовується, була встановлена присутність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , та ще однієї особи на ім`я ОСОБА_8 , які виконували роботи на автомийці,а саме: мили автівки, килими та інше. Щодо необхідності оформлення працевлаштування цих осіб позивач був повідомлений, однак не здійснив це з його слів через невигідність. Станом на 18 вересня 2019 року відомостей про офіційне працевлаштування працівників на мийку позивача до позивача не надходило. Тому пропонувалося проведення інспекційного відвідування позивача на підставі п.п.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (а. с. 53).

19 вересня 2019 року керівником відповідача прийнятий наказ №1353 про проведення інспекційного відвідування позивача з 20 вересня 2019 року тривалістю два робочих дні, з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Підставою для цього у наказі зазначені: п.п.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823; рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту. Також у наказі зазначено, що він прийнятий з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та статті 259 Кодексу законів про працю України (а. с. 27).

На підставі вказаного наказу та направлення на перевірку №855/4.2/15-08 від 19 вересня 2019 року відповідачем проведене інспекційне відвідування позивача. Результати цього відвідування відображені у акті №ДЦ 220/1186/АВ від 23 вересня 2019 року (а. с. 16-21).

У вказаному Акті встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність з технічного обслуговування і ремонту автотранспортних засобів та надання послуг у автомийці Росток. Під час проведення інспекційного відвідування 20 вересня 2019 року на вказаній автомийці були присутні ОСОБА_10 , який був відповідальний за організацію роботи автомийки, громадяни ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - які виконували роботи різного характеру - мийку автомобілів, прання килимів.

Також у Акті інспекційного відвідування зазначено, що позивача під час інспекційного відвідування на автомийці не було, за телефоном він повідомив, що у нього працюють 8 робітників, частина з яких є стажистами, але звітує він тільки за себе, трудових договорів з іншими особами він не укладав.

Перелічені вище особи надали усні та письмові пояснення, у яких:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,повідомив про проходження ним стажування з щоденною оплатою праці; відсутність укладеного з позивачем трудового договору (планується укладення 23 вересня 2019року), записів у трудовій книжці; власні трудові обов`язки, до яких входить організація роботи автомийки; графік роботи;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила про проходження нею стажування з оплатою праці від виробітку в кінці тижня; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання; графік роботи;

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,повідомив про проходження ним безоплатного стажування; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання; графік роботи;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомила про проходження нею стажування з оплатою праці від виробітку; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання; графік роботи;

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив про проходження ним стажування з виплатою винагороди у розмірі 30% вартості мийки кожного автомобіля; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання; графік роботи;

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , повідомив про проходження ним безоплатного стажування; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання; графік роботи;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,повідомив про проходження ним стажування з майбутньою оплатою праці від виробітку; відсутність укладеного з позивачем трудового договору, записів у трудовій книжці; трудові обов`язки, до яких входить мийка автомобілів з використанням наданого позивачем обладнання;

ОСОБА_2 повідомила, що на автомийці вона прала власний килим.

Щодо останньої особи у Акті відвідування вказано, що вона була одягнена в робочий одяг, знаходилася у підсобному приміщенні мийки, прала килим, після чого з використанням обладнання позивача вимила автомобіль.

Крім того, у Акті відвідування відображено надання позивачем 23 вересня 2019 року трудових договорів від 20 вересня 2019 року з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , від 16 вересня 2019 року з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , від 14вересня 2019 року з ОСОБА_10 , від 17 вересня 2019 року з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , від 18 вересня 2019 року з ОСОБА_19 .

При цьому також були надані повідомлення до ГУ ДПС в Донецькій області про прийняття на роботу вказаних осіб, які датовані 23 вересня 2019 року. Документів щодо працевлаштування ОСОБА_15 та ОСОБА_2 позивачем надано не було.

До Акту інспекційного відвідування додані письмові пояснення перелічених осіб від 20 вересня 2019 року, а також письмові пояснення позивача від 23 вересня 2019року, в яких він повідомив про те, що трудові договори з 8 працівниками знаходяться у стадії оформлення( а.с.72).

03 жовтня 2019 року позивач надав відповідачу заперечення на Акт відвідування, на який була надана відповідь від 08 жовтня 2019 року №04.2-11-8/7745/19 (а.с. 22).

05 листопада 2019 року на підставі Акту відвідування та доданих до нього документів відповідачем було прийнято постанову №ДЦ 220/1186/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, Постанови КМ України № 413 від 17 червня 2015 р. - за допущення до роботи без укладення трудового договору ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_2 на позивача накладений штраф у розмірі 1001520 грн. (а.с. 13-15).

Спірним питання даної справи є правомірність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафних санкцій на позивача за порушення норм законодавства про працю.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено працю 7 осіб ( ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) без укладення трудових відносин, вказав, що спірна постанова в частині накладення на позивача штрафних санкцій за не оформлення трудових відносин з вищевказаними особами є правомірним.

При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про недоведеність праці ОСОБА_2 на мийці позивача та скасував постанову в частині накладення штраф у за 1 особу у розмірі 125 190,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо доводів позивача про відсутність підстав для проведення перевірки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 від 05.04.2007 року (далі Закон №877) підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений вказаною Постановою, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.

Пунктом 5 Порядку визначено, що підставою для здійснення інспекційних відвідувань є: 1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) рішення суду; 5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо не оформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) інформація: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; роботодавців, в яких протягом року не проводилася індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) доручення Прем`єр-міністра України; 9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) запит народного депутата України; 11) невиконання вимог припису інспектора праці.

Згідно до частин 1-5 статті 7 Закону України № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: - найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; - найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; - місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; - номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; - перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; - дата початку та дата закінчення заходу; - тип заходу (плановий або позаплановий); - форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); - підстави для здійснення заходу; - предмет здійснення заходу; - інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Як свідчать матеріали справи відповідачем здійснено всі необхідні заходи, передбачені ч.ч.1-5 ст.7 Закону №877, для проведення позапланової перевірки позивача:

- видано наказ, в якому міститься найменування суб`єкта господарювання щодо якого здійснюється захід (фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ), зазначено предмет та час проведення перевірки (з питань виявлення неоформлених трудових відносин).

При цьому, в наказі вказано підставу для проведення інспекційного відвідування «за результатами аналізу інформації, отриманої з засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством».

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2019 року заступником начальника відділу контролю північного напрямку управління з питань праці Фольварчук Ф. була складена службова записка №04.2-12-4/28/19 на ім`я начальника ГУ Держпраці в Донецькій області. У ній повідомлялося про проведення роз`яснювальної роботи з позивачем, під час якої на мийці, що ним використовується, була встановлена присутність осіб без оформлення трудових відносин. Щодо необхідності оформлення працевлаштування цих осіб позивач був повідомлений, однак не здійснив це з його слів через невигідність. Станом на 18 вересня 2019 року відомостей про офіційне працевлаштування працівників на мийку позивача до позивача не надходило. Тому ОСОБА_22 запропонував проведення інспекційного відвідування позивача на підставі п.п.3 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (а. с. 53).

Суд апеляційної інстанції вважає службову записку Фольварчук Ф. належною підставою для проведення інспекційного відвідування та таку, що підпадає під підстави для його проведення, вказану у наказі «за результатами аналізу інформації, отриманої з засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством».

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є недоречними.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як визначено частиною 4 статті 6 Закону України № 877 строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Між тим, статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», ратифікованою Законом України № 1985-1V від 08.09.2004 року(далі - Конвенція), передбачено, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Згідно статті 17 Конвенції особи, які порушують або ухиляються від дотримання правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці, підлягають негайному судовому переслідуванню без попередження. Проте, національне законодавство може передбачити винятки щодо таких випадків, коли має робитися попереднє повідомлення для того, щоб виправити становище або вжити запобіжних заходів.

Інспектори праці можуть на свій розсуд вирішувати питання щодо того, чи слід робити попередження або давати пораду замість того, щоб порушувати або рекомендувати порушити переслідування.

Отже, міжнародне законодавство, зокрема Конвенція, передбачає дискреційне повноваження інспектора визначити необхідність ретельнішого дослідження питань, поставлених на перевірку, що в свою чергу може передбачати необхідність у додатковому часі для встановлення стану охорони праці та промислової безпеки.

Відповідно до статті 10 Закону №877 суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема, тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону.

Виходячи з принципів та засад адміністративного судочинства, особа може оскаржити рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують її права, свободи та інтереси.

При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, позови суб`єктів господарювання, спрямовані на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки товариство може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення перевірки. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при її призначенні.

Отже, відповідачем фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, позивач своїм правом на не допуск посадових осіб відповідача до перевірки не скористався, а відтак після проведення перевірки права позивача можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду у справах: №804/1297/16, №805/3873/17,№813/1253/17, №815/6434/15, №807/2062/17, №820/5481/17, №804/587/18, тощо.

Як зазначено вище, стаття 6 Закону України № 877 визначає правові підстави для здійснення позапланових заходів. Зокрема, такою підставою є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб та вичерпує свою дію виконанням.

Зазначене узгоджується з нормативним визначенням індивідуального акту, наданого в п. 19 ст. 4 КАС України, за яким, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішенням Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7 встановлено, що ненормативні правові акти є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. До ненормативних актів належать конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, які застосовуються одноразово.

Таким чином, суд апеляційної дійшов висновку, що спірний наказ вичерпав себе у часі, оскільки відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача про що свідчить акт та постанова про накладення штрафних санкцій.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з практикою Верховного суду, висловленою у постанові від 25 січня 2019 року у справі № 823/1154/18.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем обраний не вірний спосіб порушеного права, оскільки саме рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте на підставі акту перевірки (зокрема, постанова) впливає на права та обов`язки позивача, проте наказ та акт перевірки є носієм доказової інформації про процедурні питання при встановлені під час проведення перевірки порушення та підстави для їх усунення, та не породжує для суб`єкта господарювання жодних юридичних наслідків.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про працю ОСОБА_2 на мийці, та, відповідно, протиправність накладення штрафних санкцій за не оформлення з нею трудових відносин суд апеляційної інстанції вважає недоречними, оскільки спірна постанова була скасована в частині штрафних санкцій у розмірі 125 190,00 грн. саме за недоведеність наявності трудових відносин зазначеної особи з позивачем.

Відтак, в межах апеляційної скарги єдиним доводом необхідності скасування спірної постанови є (на думку позивача) недоведеність наявності трудових відносин з ОСОБА_15 .

Щодо цього, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з приписами ч.3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому укладення трудового договору у даному випадку розуміється як сукупність дій - його оформлення та повідомлення про це уповноваженого органу. З урахуванням цього, ознаками складу правопорушення, відповідальність за яке встановлена наведеною вище нормою КЗпП України, є одночасна відсутність вказаного вище наказу, розпорядження (трудового договору) та повідомлення уповноваженого органу.

Одна лише наявність трудового договору не свідчить про відсутність події правопорушення. Під час інспекційного відвідування відповідачем встановлено допущення до роботи з миття машин та адміністрування діяльності автомийки працівників, щодо яких було відсутнє вказане вище повідомлення.

Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку штрафних санкцій (а.с. 89), штраф за спірною постановою застосований виходячи з 8 осіб, допущених до роботи з порушенням ст. 24 КЗпП України: ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Позивач не заперечував присутності цих осіб під час інспекційного відвідування на об`єкті. Щодо 6 з них ( ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) він у подальшому оформив трудові відносини та надав суду відповідні договори та повідомлення. Апелянт не спростовує їх допущення до роботи, наполягає на законності цього, оскільки трудові договори з ними були підписані, але повідомлення про прийняття їх на роботу до уповноваженого органу були подані пізніше. Оцінка цим доводам судом надана судом першої інстанції за не спростовується апелянтом.

Щодо ОСОБА_15 позивач повідомив, що він взагалі з ним не знайомий, позивачеві невідома мета його перебування на мийці. Після інспекційного відвідування він пішов з мийки та ніколи не повертався.

Стосовно ОСОБА_15 судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що схоже прізвище ( ОСОБА_5 , в апеляції зазначено як ОСОБА_3 ) зазначено у примітках довідки про відвідування позивача від 16 вересня 2019 року №ДЦ 130 (а.с.55).

Під час інспекційного відвідування 20 вересня 2019 року ОСОБА_15 особисто надав письмові пояснення та власноручне зазначив про те, що на мийці він знаходиться два дні, навчається мити автомобілі з використанням обладнання та миючих засобів позивача. Після закінчення стажування з ним буде укладений трудовий договір з відрядною формою оплати (від виробітку), але не меншої мінімальної (а.с.66).

Це суперечить твердженням апелянта про необізнаність з тим, що робив ОСОБА_15 на його мийці.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що письмові пояснення ОСОБА_15 не можливо враховувати, як докази, з підстав не можливості ідентифікувати особу, яка її склала, оскільки позивачем не заявлялось клопотання про допит зазначеної особи,анкетні дані, адреса та номер телефона якої зазначено в його письмових поясненнях. У суду не виникає сумніву в обставинах, викладених в поясненнях ОСОБА_15 , які узгоджуються з обставинами по справі, а саме, його знаходження в якості працівника було засвідчено ще 16.09.2019 року, під час відвідування автомийки представниками відповіда.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем доведено працю ОСОБА_15 на мийці позивача без належного оформлення трудових відносин, відтак, спірна постанова в цій частині є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року по справі № 200/13858/19-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 05 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

А.В.Гайдар

І.Д.Компанієць