Справа № 560/3672/19
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3672/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

04 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління ДМС України в Хмельницькій області (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконним і скасувати наказ відповідача від 15.10.2019 №162 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області, поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2019 до дня поновлення на роботі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Управління ДМС України в Хмельницькій області від 28.04.2016 №48 о/с ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста Кам`янець-Подільського міського відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області.

Наказом Управління ДМС України в Хмельницькій області від 01.08.2018 №88 о/с позивачка переведена на посаду головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області.

06.08.2019 Управління ДМС України в Хмельницькій області попередило позивачку про наступне вивільнення, оскільки посада головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу виведена з штатного розпису Управління ДМС України в Хмельницькій області. Запропонувало посаду головного спеціаліста Старокостянтинівського районного відділу.

Наказом Управління ДМС України в Хмельницькій області від 15.10.2019 №162 о/с ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області у зв`язку з скороченням чисельності працівників з 16.10.2019.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності вказаного наказу з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо запропонував працівнику всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі №800/538/17 не відступила від цих висновків.

Управління ДМС України в Хмельницькій області в повідомленні про вивільнення запропонувало позивачці лише одну вакантну посаду головного спеціаліста Старокостянтинівського районного відділу.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до штатного розпису Управління ДМС України в Хмельницькій області, який діяв з 01.01.2019 по 31.07.2019, у Кам`янець-Подільському районному відділі затверджені 14 штатних посад. Штатним розписом Управління ДМС України в Хмельницькій області, введеним в дію з 01.08.2019, в Кам`янець-Подільському районному відділі затверджені також 14 штатних посад.

При цьому, відповідач будь-яких інших вакантних посад позивачці не запропонував.

Разом з тим, наказом Управління ДМС України в Хмельницькій області від 23.10.2019 №127 оголошений конкурс на зайняття вакантної посади спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, та не запропонував позивачці всі інші вакантні посади в Управлінні ДМС України в Хмельницькій області, які з`явилися протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Доводи відповідача про те, що Управління ДМС України в Хмельницькій області запропонувало вакантну рівнозначну посаду головного спеціаліста Старокостянтинівського районного відділу з відповідним посадовим оклад є безпідставними, оскільки вимогами Кодексу законів про працю України передбачений обов`язок Управління ДМС України в Хмельницькій області як роботодавця запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади.

Посилання відповідача на лист від 17.12.2019 №6801.10-12082/68.1-19 щодо повідомлення позивачки про її переважне право на зайняття вакантної посади, з якої вона звільнена, є необґрунтованим, оскільки відповідач не надав суду доказів отримання позивачкою вказаного листа.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 статті 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі, зокрема, надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Суд враховує, що на момент звільнення заробітна плата позивачки становила єдине джерело доходу її сім`ї. Чоловік позивачки на момент звільнення позивачки був безробітним, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 18-19).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що ОСОБА_1 за час роботи в управлінні з січня 2018 по жовтень 2019 32,6% робочого часу перебувала на лікарняному, у відпустці, проявляла низьку самостійність, безініціативність, недостатність знань нормативно-правових актів, потребувала нагадувань та і високої міри контролю з боку керівництва.

Однак, з копії трудової книжки позивача, наявної у матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що наказом №72 о/с від 03.05.2019 ОСОБА_1 присвоєно 8 ранг державного службовця.

Згідно ст. 39 ЗУ "Про державну службу" ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Відтак, враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про низьке оцінювання службової діяльності позивачки, що є підставою для позбавлення її переважного права залишення на роботі.

Частиною 1 статті 43 Кодексу законів про працю України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідач належних доказів повідомлення позивачки про засідання профкому первинної профспілкової організації суду не надав.

Листи Управління ДМС України в Хмельницькій області від 19.09.2019 №6801.8/14451-19, від 03.10.2019 №6801.8/15308-19 щодо повідомлення ОСОБА_1 про засідання профкому профспілкової організації не є належним доказом такого повідомлення, оскільки відповідач не надав суду підтвердження вручення цих листів позивачці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та вважає, що вказані вище порушення трудових прав ОСОБА_1 призвели до її незаконного звільнення. Тому необхідно визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 15.10.2019 №162 о/с та поновити позивачку на посаді головного спеціаліста сектору оформлення документів №1 Кам`янець-Подільського районного відділу Управління ДМС України в Хмельницькій області з 17.10.2019.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно приписів ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, п.1 ч.6 ст. 12 КАС України визначено, що справами незначної складності, є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до пп.4,8 ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, а також строк для подання відповідачем відзиву на позов.

В силу вимог ч.4 ст.260 КАС України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою від 27.11.2019 Хмельницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Крім того, ухвалою суду надано відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Зазначеним правом відповідач скористався та 24.12.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, висловив клопотання про розгляд справи за участі представника відповідача.

З дотриманням строку, встановленого ч.4 ст. 260 КАС України, судом першої інстанції 26.12.2019 прийнято ухвалу, якою клопотання про розгляд справи №560/3672/19 в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін залишено без задоволення.

Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, та наданні відповідачу строку для подання відзиву.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.