Справа № 120/1409/20-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1409/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

04 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

26 березня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС від 14.01.2020 №Ф-143955-57 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 21 336,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно прийнята оскаржувана податкова вимога, оскільки станом на 10.05.2019, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій та до 10.01.2020 відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, а тому відсутність статусу ФОП виключає підстави для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням процесуальних норм та норм матеріального права, а також посилається на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкового вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ним вживались заходи щодо підтвердження факту припинення підприємницької діяльності, однак, зважаючи на відсутність інформації в інформаційній системі органу доходів і зборів, реєстраційні дії щодо скасування (припинення) державної реєстрації СПД Романюка О.В. залишились не завершеними. Апелянт також зазначає, що після формування нового Єдиного державного реєстру позивач перереєстрацію СПД-ФО в ФОП не проходив і фактично перестав продовжувати підприємницьку діяльність, не отримуючи при цьому статусу фізичної особи-підприємця.

Крім того, апелянт зазначає, що видане ОСОБА_1 в 2001 році свідоцтво про держану реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» є недійсним з березня 2012 року, оскільки позивач не пройшов перереєстрацію після 01.07.2004 року,

20.07.2020 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

03.08.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якій позивач зазначає, що він здійснював підприємницьку діяльність як ФОП з 2001 по 2002 роки. Також, апелянт вказує, що в 2004 році відбулось формування нового Єдиного державного реєстру з перереєстрацією суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи в фізичну особу підприємця. Оскільки позивач перереєстрацію не пройшов, підприємницьку діяльність не здійснював, то відповідно у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати єдиного внеску згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , згідно із даними витягу ЄДРЮОФОП та ГФ, зареєстрований 16.03.2001 року Могилів-Подільською районною державною адміністрацією, як фізична особа - підприємець, АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача проведено 10.01.2020, запис №2009002.

14.01.2020 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимогу №Ф-143955-54, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску в розмірі 21336,20 гривень.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована ГУ ДПС у Вінницькій області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погоджуючись з прийнятою вимогою №Ф-143955-54 від 14.01.2020, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт реєстрації позивача фізичною особою - підприємцем 16 березня 2001 року та факт припинення ним підприємницької діяльності 10 січня 2020 року.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що ним до 10 січня 2020 року вчинялися дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про реєстрацію його фізичною особою - підприємцем.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 16 березня 2001 року та з 10 січня 2020 року припинив підприємницьку діяльність знайшли підтвердження в ході судового розгляду та не спростовуються учасниками справи, що, в свою чергу, вказує на обов`язок сплати ОСОБА_1 єдиного внеску у мінімальному розмірі у періоді, за який донараховано недоїмку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон 2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Частиною 2 статті 5 Закону № 2464-VI встановлено, що взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, здійснюється органом доходів і зборів із внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 16 березня 2001 року та знятий з податкового обліку 10.01.2020, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10 січня 2020 року внесено запис №2009002 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт реєстрації позивача фізичною особою - підприємцем 16 березня 2001 року та факт припинення ним підприємницької діяльності 10 січня 2020 року.

До позовної заяви позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого, станом на 10.05.2019 в реєстрі записів не знайдено. З вказаного витягу вбачається, що він сформований на запит ОСОБА_1 , однак при цьому неможливо встановити чи стосується ця інформація позивача, оскільки в графі реєстраційного номера облікової картки платника податків вказано ХХХХХХХХХХ. Крім того, вказаний витяг не спростовує факту реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем 16.03.2001.

Щодо доводів апелянта про те, що ним подавалась заява про припинення реєстрації фізичної особи-підприємця, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази завершення процедури про припинення такої реєстрації фізичної особи-підприємця, про що сам позивач зазначає в апеляційній скарзі. Жодних доказів, які б свідчили про припинення позивачем підприємницької діяльності як ФОП до 10.01.2020 до суду не надано.

Посилання позивача на те, що 08 грудня 2005 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М. посвідчено заяву про припинення підприємницької діяльності не вказує про припинення позивачем такої діяльності, оскільки вказана заява не була подана до відповідного суб`єкта.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем наділений був не тільки правами пов`язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Оскільки запис про припинення підприємницької діяльності позивача внесено до реєстру 10.01.2020, то саме з цієї дати позивач не повинен сплачувати єдиний внесок.

Крім цього, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.16 ст.25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відтак, спірна вимога про сплату боргу №Ф-1143955-54 від 14.01.2020 прийнята податковим органом за наявності для цього підстав, у межах своїх повноважень та у законний спосіб, тому підстави для визнання цієї вимоги протиправною та її скасування відсутні.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.