Справа № 160/1415/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1415/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (суддя Юхно І.В., м. Дніпро) у справі № 160/1415/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро"

до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни

про визнання протиправними та скасування постанов,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни (надалі - відповідач-1) від 16.12.2019 про стягнення з ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основної винагороди в сумі 137 246 751,13 грн у виконавчому провадженні № 60892369;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни (надалі - відповідач-2) від 29.01.2020 про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 61103953;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни від 29.01.2020 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61103953;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни від 29.01.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61103953;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни від 29.01.2020 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 61103953.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено повністю. Суд дійшов висновку про незаконність зазначених постанов приватних виконавців.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач -1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм судом матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції без необхідних для цього підстав було відхилене клопотання представника відповідача-1 приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. про залишення позовної заяви без розгляду, яке було заявлене 17.02.2020р. з підстав пропущення строку на звернення позивача до суду із позовом.

Зазначає, що представники позивача отримали постанову про відкриття виконавчого провадження 23.12.2019р. Саме з цього моменту необхідно відраховувати строк на звернення до суду із позовом, оскільки закон оперує поняттям "десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів."

Судом першої інстанції при розгляді даної справи не було дотримано норм матеріального права, не було в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, а висновки суду є такими, що суперечать фактам та обставинам справи.

Так, з матеріалів ВП №60892369 вбачається, що 24.01.2020 р. стягувач звернувся до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. із заявою про повернення стягувачу виконавчого документу без виконання. 29.01.2020р. приватним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Підставою такого повернення є п.1 ч. 1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому ч.3 ст.40 цього ж закону прямо передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 3 ст.45 Закону врегульовано, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

При цьому судом першої інстанції неправомірно без врахування дійсних обставин справи до виниклих правовідносин було застосовано норми ч.І та ч.2 ст.45 Закону. Норми ч. 1 та 2 цієї статті розповсюджуються лише на випадки коли мова йде про розподіл фактично стягнутих грошових сум, а в нашому випадку, з вини стягувана ніякого стягнення грошових сум заборгованості з боржника не відбулося.

При цьому суд зробив помилковий висновок про те, що приватний виконавець Бурхан-Крутоус Л.А. керувалася статтями закону, що не відповідали стадії виконавчого провадження.

Судом не було взято до уваги, що у відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» існує лише один випадок коли виконавчий збір/основна винагорода не стягуються.

Дане питання врегульоване ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" розмір виконавчого збору залежить від суми, що підлягає стягненню, а не від фактичного виконання та вжитих заходів приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого документа.

Аналізуючи вищевказані норми слід прийти до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Посилається в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, у тому числі - постанову від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16, від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17, від 20.11.2019р. у справі №480/1558/19.

Вважає, що правовий статус приватних виконавців та органів державної виконавчої служби фактично є однаковим, тому питання стягнення основної винагороди та виконавчого збору не повинні якось відрізнятися, що закріплює ч. 3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо висновків суду першої інстанції про неправомірність відкриття 29.01.2020р. виконавчого провадження № 61103953 приватним виконавцем Мосейко А.Г. на підставі постанови приватного виконавця Бурхан -Крутоус Л.А. про стягнення основної винагороди у ВП №60892369 від 16.12.2019р., оскільки, нібито ця постанова не відповідала вимогам, які пред`являються до виконавчого документу, зауважує, що суд вдався до зайвого формалізму при вирішенні цього питання.

Заявляє, що недоліки виконавчого документу є несуттєвими, неконкретизованими судом та не зіграли та не грають ніякої ролі у правовідносинах, що склалися між сторонами по справі.

Крім того, в позовній заяві позивачем по справі взагалі не заявлялися як підстави позовних вимог невідповідність виконавчого документу вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та позовну заяву залишити без розгляду.

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, позивач погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 03.03.2020 у справі № 260/801/19 та від 11.03.2020 року у праві №2540/3203/18.

Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач-2 свою позицію до апеляційної скарги не висловив.

У судовому зсіданні представник скаржника - відповідача-1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 16.12.2019 року представник публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Донецької області, виданого Господарським судом Донецької області від 04.03.2019 року у справі №905/2864/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного акціонерного товариства «АВК» про звернення стягнення на предмет застави.

16.12.2019 року приватним виконавцем Бурхан -Крутоус Лілією Анатоліївною було відкрито виконавче провадження ВП №60892369 за результатом розгляду вищезазначеної заяви стягувача (публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») про примусове виконання наказу №905/2864/15 від 04.03.2019 року, виданого Господарським судом Донецької області, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості приватного акціонерного товариства АВК за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011 р. перед банком розмірі 1 372 467 511,28 грн., вирішено звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу у справі, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною, визначеної висновками судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до п. 3 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження №60892369 від 16.12.2019 року визначено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми основного боргу, а саме: 137246751,13 гривень.

16.12.2019 року приватним виконавцем Бурхан -Крутоус Лілією Анатоліївною у ВП №60892369 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою постановлено стягнути з боржника - приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основну винагороду у сумі 137246751,13 грн.

24.01.2020 року представник публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни з заявою за вх.№132 про повернення стягувачу виконавчого документа.

29.01.2020 року приватним виконавцем Бурхан -Крутоус Лілією Анатоліївною було винесено постанову у ВП№60892369 про повернення виконавчого документу стягувачу.

29.01.2020 року приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна звернулась до приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №60892369 від 16.12.2019 року, виданої приватним виконавцем Бурхан -Крутоус Лілією Анатоліївною про стягнення з боржника -приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро основної винагороди приватного виконавця у сумі 137246751,13 грн.

29.01.2020 року приватним виконавцем Мосейко Анжелою Геннадіївною було відкрито виконавче провадження ВП №61103953 за результатом розгляду заяви стягувача приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про примусове виконання постанови №608922369, виданої 16.12.2019 року про стягнення з боржника -приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро основної винагороди приватного виконавця у сумі 137246751,13 грн.

Крім того, судом встановлено, що приватним виконавцем Мосейко Анжелою Геннадіївною під час здійснення виконавчих дій у ВП №61103953 також було винесено постанову про арешт коштів боржника від 29.01.2020 року, постанову про арешт майна боржника від 29.01.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29.01.2020 року.

Правомірність вказаних постанов приватних виконавців є предметом спору, переданого на розгляд суду.

Суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. У вищезазначеній постанові приватним виконавцем не було визначено порядку стягнення основної винагороди.

При цьому вказану постанову приватним виконавцем було винесено керуючись статтею 3, ч.3 статті 40, статті 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що під час винесення постанови про стягнення основної винагороди від 16.12.2019 року ВП №60892369, яка виносилась одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна керувалась статтями, які передбачають стягнення виконавчого збору/основної винагороди за наслідками закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа та порядку розподілу стягнутих з боржника грошових сум, що не відповідало стадії виконавчого провадження.

Крім того, статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З огляду на наведені вище норми, належним порядком стягнення основної винагороди приватного виконавця при виконанні рішення про звернення стягнення на нерухомість, транспортні засоби, основні засоби, які є предметом договору застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження є її виплата пропорційно до фактично стягнутої суми від реалізації такого майна на прилюдних торгах.

Оскільки приватним виконавцем у постанові від 16.12.2019 року ВП №60892369 про стягнення з боржника основної винагороди не було встановлено порядок стягнення такої винагороди, тому позивач мав правомірні очікування стосовно стягнення суми основної винагороди, виходячи з її розрахунку пропорційно до фактично стягнутої суми від реалізації такого майна на прилюдних торгах. При цьому, суд звертає увагу на те, що реалізації майна на прилюдних торгах не відбулося, та відповідно і стягнення.

Таким чином суд дійшов висновку, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди суперечить принципам, що встановлені ст. 4 Закону України №1403-VIII.

Щодо відкриття провадження 29.01.2020 року приватним виконавцем Мосейко Анжелою Геннадіївною ВП №61103953 за результатом розгляду заяви стягувача приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про примусове виконання постанови №608922369, виданої 16.12.2019 року про стягнення з боржника-приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основної винагороди приватного виконавця у сумі 137246751,13 грн., суд дійшов висновку про невідповідність виконавчого документу вимогам ст. 4 Закону №1404-VIII, тому виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу.

З огляду на задоволення судом вимоги про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61103953, винесеної приватним виконавцем Мосейко Анжелою Геннадіївною, підлягають задоволенню й похідні вимоги про визнання протиправними і скасування постанов, прийнятих в межах виконавчого провадження №61103953, які також зачіпають й порушуються права та інтереси позивача, обмежуючи його речові права на користування і розпорядження належним йому майном тощо.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Щодо строку звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в ухвалі від 21.02.2020 року стосовно клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду (а.с. 157-158 т.4).

Доводи відповідача-1 щодо обізнаності позивача про стягнення основної винагороди з постанови про відкриття виконавчого провадження колегія суддів до уваги не приймає, оскільки погоджується з тим, що суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку з огляду на те, що тільки 30.01.2020 року ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» стало відомо про відкриття 29.01.2020 року приватним виконавцем Мосейко А.Г. провадження ВП №61103953 про примусове виконання постанови №60892369, виданої 16.12.2019 року приватним виконавцем Бурхан-Крутоус Лілією Анатоліївною про стягнення з ПрАТ «АВК» м. Дніпро» основної винагороди у сумі 137 246 751,13 грн., адже позивач виходив з того, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження щодо погашення заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки/застави (які належать ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро») є фактичне стягнення з Боржника на користь Стягувача коштів, отриманих від такої реалізації. У свою чергу, основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 року.

Оскільки приватним виконавцем не було виконано рішення Господарського суду Донецької області від 13.12.2018 року у справі №905/2864/15 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, то, на думку позивача, не було правових підстав для стягнення основної винагороди у вигляді відсотка від фактично стягнутої суми, отже суд першої інстанції вважав слушною позицію позивача, що саме 30.01.2020 року він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваним постановами відповідачів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виконавчим документом є постанова приватного виконавця Бурхан -Крутоус Лілії Анатоліївни про стягнення з боржника-приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основної винагороди приватного виконавця у сумі 137246751,13 грн. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази направлення такої постанови позивачу, а відтак не можна стверджувати, що він був обізнаним про стягнення суми основної винагороди лише за умови отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Частина п`ята статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою КМУ від 8 вересня 2016 року № 643.

Верховний Суд у постанові в справі № 260/801/19, аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», дійшов висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що розглядається, приватним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, тому і підстав для стягнення основної винагороди немає.

Також, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника щодо рівнозначності виконавчого збору, що стягується державним виконавцем, та основної винагороди, що стягується приватним виконавцем, є помилковими.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Розмір винагороди державного виконавця також визначається Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою КМУ від 8 вересня 2016 року № 643, та обмежується максимальним розміром 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ.

Таким чином у частині 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а не в розмірі, як помилково тлумачить відповідач-1.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідача-1 від 16.12.2019 року про стягнення з позивача основної винагороди.

Щодо доводів скаржника про формальний підхід суду у вирішенні питання про неправомірність відкриття 29.01.2020р. виконавчого провадження № 61103953 приватним виконавцем Мосейко А.Г. на підставі постанови приватного виконавця Бурхан -Крутоус Л.А. про стягнення основної винагороди у ВП №60892369 від 16.12.2019р., колегія суддів зазначає, що дійсно, недоліки виконавчого документу не є суттєвими, однак ці постанови мають похідний характер від постанови відповідача-1 від 16.12.2019 року про стягнення з позивача основної винагороди у виконавчому провадженні і з цих підстав підлягають скасуванню (п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Однак такі помилкові висновки суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи в цілому, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вірне по суті рішення, доводи апеляційної скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 160/1415/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до статей 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05.08.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов