Справа № 240/5100/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5100/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

29 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Вернидуба Дмитра Вікторовича,

представника відповідача: Дібрової Лесі Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області (уточнення позовних вимог від 19.07.2019) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 170 грн. (штраф за подання не у повному обсязі повідомлення про об`єкти оподаткування);

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 875,01 грн. (штраф у розмірі 20% за порушення строків сплати суми авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб);

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 1316,63 грн. (штраф у розмірі 10% за порушення строків сплати суми авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб);

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 16580,23 грн., (з яких 13264,18 грн. - збільшення податкового зобов`язання та 3316,05 грн. - фінансові санкції по військовому збору);

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 170 грн. (штраф за неподання податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року);

- податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 на суму 198962,68 грн. (з яких 159170,14 грн. - збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та 39792,54 грн. - сума штрафної санкції у розмірі 25% від суми донарахування);

- рішення № від 05.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (2397,8 грн. - збільшення податкового зобов`язання за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та 719,34 грн. - штрафні санкції).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 05.03.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 197752 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн. 87 (вісімдесят сім) коп., з яких: 158202 (сто п`ятдесят вісім тисяч двісті дві) грн. 29 (двадцять дев`ять) коп. - за податковим зобов`язанням та 39550 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 58 (п`ятдесят вісім) коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 05.03.2019 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16479 (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн. 40 (сорок) коп., з яких: 13183 (тринадцять тисяч сто вісімдесят три) грн. 52 (п`ятдесят дві) коп. - за податковим зобов`язанням та 3295 (три тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № та № від 05.03.2019.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідн.номер НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Житомирській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області з 24.03.2016 та у період що перевірявся - з 23.03.2016 по 31.12.2017 перебував на загальній системі оподаткування. Основними видами діяльності за КВЕД є роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (т.1 а.с.34, 37, т.2 а.с.51-53).

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 23.03.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.03.2016 по 31.12.2017, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 23.03.2016 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт №34/06-30-13-05/ від 17.01.2019 (далі - акт перевірки) (т.1 а.с.33-84).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки, встановлено порушення позивачем, зокрема:

- пп. 16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.177.2, пп.177.4.1, пп.177.4.3 та пп.177.4.5 п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, пп.5, пп.6, пп.8, пп.9 п.6 та п.7 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218, занижено суму оподаткованого доходу за період з 23.03.2016 по 31.12.2017 на суму 884278,54 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, на суму 159170,14 грн.;

- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в період з 23.03.2016 по 31.12.2016 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 884278,54 грн., що призвело до заниження у період з 23.03.2016 по 31.12.2017 військового збору, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 13264,18 грн.;

- пп.16.1.7 п.16.1 ст.16, ст.63 Податкового кодексу України, п.8.1 розділу VIII Наказу Міністерства Фінансів України "Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів" від 09.12.2011 №1588 (із змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, а саме не своєчасне подання відомостей про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП протягом 10 робочих днів;

- п.177.5.1 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України встановлено несвоєчасну сплату авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за 1-3 квартал 2017 року на загальну суму 17541,31 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 та ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування " встановлено заниження за період з 23.03.2016 по 31.12.2017 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 22,00%, з урахуванням максимальної величини, на загальну суму 2397,8 грн. за 2016 рік;

- п.49.2, пп.49.18.1 п.49.18. ст.49 розділу II, п.202.1. ст.202, п.203.1. ст.203 розділу V Податкового кодексу України, п.9 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 не подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року.

На підставі акту перевірки відповідачем 05.03.2019 прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем адміністративний штраф у розмірі 170 грн. (т.1 а.с.16, 17);

2) податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 198962,68 грн., з яких: 159170,14 грн. - основне зобов`язання та 39792,54 грн. - штрафна (фінансова) санкція (т.1 а.с.27, 28);

3) податкове повідомлення-рішення № згідно з яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 875,01 грн. за затримку на 62 календарних дня сплати грошового зобов`язання платежем податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 4375,03 грн. (т.1 а.с. 18, 20);

4) податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 1316,63 грн. за затримку на 28, 29 календарних днів сплати грошового зобов`язання платежем податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 13166,28 грн. (т.1 а.с.19, 20);

5) податкове повідомлення-рішення № згідно з яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16580,23 грн., з яких: 13264,18 грн. - за податковим зобов`язанням та 3316,05 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.21, 22);

6) податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 170 грн. (т.1 а.с.25);

7) рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску у розмірі 719,34 грн. (т.1 а.с.30, т.2 а.с.2, 3).

Не погоджуючись з даними рішеннями податкового органу, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 198962,68 грн., з яких: 159170,14 грн. - за податковим зобов`язанням та 39792,54 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі, судом встановлено, що за наслідками перевірки позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 198962,68 грн., внаслідок заниження позивачем за період з 23.03.2016 по 31.12.2017 чистого оподатковуваного доходу на суму у розмірі 884278,54 грн., з яких:

- внаслідок заниження позивачем за 2016 рік чистого оподатковуваного доходу на суму у розмірі 664107,48 грн.;

- внаслідок завищення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю у 2017 році на суму у розмірі 220171,06 грн.

Щодо заниження позивачем за 2016 рік чистого оподатковуваного доходу на загальну суму у розмірі 664107,48 грн., суд першої інстанції зазначає наступне.

У акті перевірки зазначено, що під час перевірки правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, відображеного у колонці 4 рядка 1 розділу І додатків Ф2 до річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік "Сума одержаного доходу" встановлено його заниження за 2016 рік на суму 664107,48 грн. Такого висновку контролюючий орган дійшов, зважаючи на те, що в порушення вимог п.177.2 ст.177 Податкового Кодексу України позивачем до складу загального оподатковуваного доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності, не включено суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів (тютюнових виробів) у розмірі 664107,48 грн.

Також у акті зазначено, що задекларований позивачем загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 визначено у розмірі 11152943,89 грн., однак контролюючим органом встановлено загальний оподаткований дохід у розмірі 11817051,37 грн., внаслідок чого і встановлено зазначене порушення.

В свою чергу, акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

У акті перевірки, а саме, п.2.1.2 зазначено, що позивачем не включено суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів (тютюнових виробів) у розмірі 664107,48 грн., нарахованого ним у поданих до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції деклараціях акцизного податку за вересень-грудень 2016 року (т.1 а.с.46).

Отже, позивач є платником акцизного податку, подає декларації з акцизного податку, жодних порушень його обчислення та сплати відповідачем не виявлено та доказів протилежного, під час розгляду справи суду першої інстанції не надано.

Також, суд першої інстанції зазначив, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, оскільки цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

В свою чергу, оскільки акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом Державного бюджету, а не підприємця, оскільки витрати по його сплаті не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності. Подальше законодавче врегулювання цього питання посвідчує правомірність доводів позивача.

Крім того, суд першої інстанції зазначив в частині даного питання, що в питанні формування доходів фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, на останніх поширюються норми Положення (стандарту) БО 15 "Дохід", відповідно до яких суми акцизу доходами не визнаються.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність твердження контролюючого органу про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за 2016 рік на суму акцизного податку у розмірі 664107,48 грн., а як наслідок, згідно з розшифровкою до податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019, визначена відповідачем сума донарахованого позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 149424,19 грн., з яких: 119539,35 грн. - сума заниження податку на доходи фізичних осіб та 29884,84 грн. - штрафна санкція (25%), є неправомірною, а податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2019 в цій частині підлягає скасуванню (т.1 а.с.143).

Щодо встановлення контролюючим органом завищення ФОП ОСОБА_1 розміру витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у сумі розміром 220171,06 грн. (99239,65 грн. + 49643,61 грн. + 71287,80 грн.), суд першої інстанції зазначає наступне.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено, що на кінець періоду, що перевірявся у позивача рахується кредиторська заборгованість з постачальниками в сумі 951358,64 грн. (з ПДВ), 792798,87 грн. (без ПДВ), залишки неоплаченого товару встановлені в ході перевірки складають 832 271,06 грн. (з ПДВ), 693 559,22 грн. (без ПДВ). Отже до собівартості реалізованого товару включено товар відвантаженій та неоплачений у сумі 99239,65 грн. (без ПДВ) (792798,87 грн. - 693559,22 грн.)

Висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивач занизив оподатковуваний дохід у зв`язку з тим, що включив до собівартості реалізованого товару витрати за отриманий та придбаний товар, не підтверджені первинними документами, а саме: через відсутність оплати придбаних товарів.

В свою чергу, суд першої інстанції зазначає, що у відповідності до норм законодавства, відповідачем неправомірно не визнано під час перевірки витрати ФОП ОСОБА_1 без зауважень щодо належного оформлення документів на підтвердження витрат, пов`язаних з веденням його господарської діяльності за 2017 рік на суму 99239,65 грн. та відповідно збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 у розмірі 22328,93 грн., з яких: 17863,14 грн. - сума заниження податку на доходи фізичних осіб та 4465,79 грн. - штрафна санкція (25%) (т.1 а.с.143).

Щодо витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у розмірі 71287,8 грн. у акті перевірки вказано, що розбіжності між даними платника та даними перевірки за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року в графі 7 "Інші витрати включаючи вартість виконаних робіт наданих послуг" в сумі 71287,8 грн. виникли у зв`язку тим, що позивачем завищено суму ЄСВ від підприємницької діяльності. До складу витрат за 2017 ріку включено суму ЄСВ у розмірі 101615 грн., однак фактично до витрат включається сума ЄСВ не більше ніж нарахована за попередній рік, тобто 30327,2 грн.

З цього питання суд першої інстанції зазначає, що фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок за звітний рік до 10 лютого наступного року після подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску, тому суму сплаченого єдиного внеску за звітний рік відносять до складу витрат наступного року.

Однак, якщо єдиний внесок сплачується протягом звітного року, в такому випадку відповідно до положень чинного законодавства, підприємці мають право включити сплачену суму до складу витрат звітного року.

Як в акті перевірки, так і відповідачем під час судового розгляду справи (в суді першої інстнації), жодним чином не зазначено про наявність будь-яких інших підстав, щодо неврахування контролюючим органом до складу витрат за 2017 рік суми сплаченого позивачем ЄСВ у розмірі 71287,8 грн. Відповідачем не оспорюється факт документального підтвердження сплаченого позивачем ЄСВ у розмірі 71287,8 грн.

На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для неврахування контролюючим органом суми сплаченого ЄСВ до витрат позивача за 2017 рік у розмірі 71287,8 грн. та збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 16039,75 грн., з яких 12831,8 грн. - за податковим зобов`язанням та 3207,95 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В частині завищення витрат, пов`язаних з здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у розмірі 49643,61 грн., у акті перевірки вказано, що в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік у графі 7 "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" встановлено їх завищення на суму 49643,61 грн. (44266,66 грн. + 3308,95 грн. + 2068 грн.) (т.1 а.с.50). З даного питання суд першої інстанції зазначає наступне.

Розбіжності між даними платника та даними перевірки виникли в зв`язку з тим, що позивачем включено до складу витрат роботи по плановому сервісному обслуговуванню комп`ютерної техніки ПП "Торговий дім Альфа-Легіон" в сумі розміром 144166,66 грн. з яких за даними перевірки підтверджуються витрати на суму 99900 грн. згідно з наданими первинними документами. Однак під час проведення перевірки позивачем не надано актів прийняття-здачі робіт на суму 44266,66 грн. згідно з умовами договору, в яких повинен відображатися зміст, обсяг та вартість наданих послуг.

Між ПП Торговий дім "Альфа-Легіон" ("Виконавець") та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ("Замовник") 01.09.2016 укладено договір про надання послуг №01/09 (т.1 а.с.158-162)

Відповідно до п. 1.1 Договору №01/09 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, "Виконавець" зобов`язується виконати роботи за заявкою "Замовника" та проводити планове сервісне обслуговування комп`ютерної техніки, на об`єктах "Замовника", що є невід`ємною частиною Договору. "Замовник" зобов`язується оплатити належним чином надані послуги.

Пунктом 1.2 Договору №01/09 передбачено, що перелік робіт планового сервісного обслуговування, обсяг, строк виконання та інші необхідні умови узгоджуються сторонами.

Згідно з п.2.1. Договору №01/09 "Виконавець" зобов`язаний, зокрема, по закінченню послуг виконання робіт передати "Замовнику" їх результати, а також комплект необхідних документів, а саме: акт прийняття-здачі робіт.

На виконання вимог п.2.1 Договору №01/09 та на підтвердження факту виконання умов договору щодо надання послуг по сервісному обслуговуванню комп`ютерної техніки на суму 44266,66 грн., позивачем надано до суду першої інстанції, під час розгляду справи, копії актів надання послуг: №131 від 01.08.2017 на суму 53120 грн., №130 від 01.08.2017 на суму 26880 грн., №117 від 20.07.2017 на суму 75000 грн., №46 від 14.03.2017 на суму 18000 грн., №224 від 09.12.2016 на суму 9990 грн. (т.1 а.с. 163-167).

Відповідно до змісту зазначених актів надання послуг вони містять інформацію про зміст, обсяг та вартість наданих послуг.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції прийшов до висновку, що збільшення відповідачем грошового зобов`язання ФОП ОСОБА_1 за платежем податок на доходи фізичних осіб відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 у розмірі 9960 грн., з яких 7968 грн. - основне зобов`язання та 1992 грн. - штрафні (фінансові) санкції, є неправомірним та необґрунтованим.

В частині завищення позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у розмірі 3308,95 грн. у акті перевірки вказано, що розбіжності між даними платника та даними перевірки виникли у зв`язку з тим, що позивачем включено до складу витрат військовий збір з підприємницької діяльності. З цього питання суд першої інстанції зазначив наступне.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування не мають права включити до складу своїх витрат суму сплаченого військового збору у розмірі 1,5 % чистого оподатковуваного доходу.

У зв`язку із включення позивачем до складу витрат суму сплаченого військового збору із підприємницької діяльності, відповідачем, згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 05.03.2019, правомірно донараховано позивачу грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 744,51 грн., з яких: 595,61 грн. - основне зобов`язання та 148,9 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивачем не оспорюється донарахування контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 внаслідок неподання позивачем підтверджуючих документів по господарським взаємовідносинам ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 465,3 грн., з яких: 372,24 грн. - за основним платежем та 93,06 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції зазначив про безпідставність донарахування вказаних сум грошового зобов`язання та про відсутність у відповідача правових підстав для збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 197752,87 грн., з яких: 158202,29 грн. основне зобов`язання; 39550,58 грн. штрафні (фінансові) санкції. Отже податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2019 в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16580,23 грн., з яких: 13264,18 грн. за податковим зобов`язанням та 3316,05 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, суд першої інстанції зазначає наступне.

У акті перевірки зазначено, що за результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у рядку 23.1 річних податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки Сума податкових зобов`язань з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року занизив податкові зобов`язання з військового збору а період з 23.03.2016 по 31.12.2017 на суму 13264,18 грн. (у тому числі за 2016 рік на суму 9961,61 грн. та за 2017 на суму 3302,57 грн. ) внаслідок заниження суми чистого доходу у розмірі 884278,39 грн. (т.1 а.с.81).

Тобто, висновки контролюючого органу по заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік та за 2017 рік, які стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 про нарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб стали підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 про донарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору.

Зважаючи на висновки суду щодо правомірності декларування позивачем доходів і витрат за період з 23.03.2016 по 31.12.2017 за результатами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , які описані в акті перевірки, та висновки щодо правомірності донарахування контролюючим органом грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у відповідача відсутні підстави для збільшення ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16479,4 грн., з яких: 13183,52 грн. основне зобов`язання та 3295,88 грн. штрафні (фінансові) санкції. Отже податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2019 у вказаній частині підлягає скасуванню.

Щодо рішення № від 05.03.2019 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 719,34 грн., суд першої інстанції зазначає наступне.

У акті перевірки контролюючим органом зазначено, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 в період з 23.03.2016 по 31.12.2017 суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 22,00% з урахуванням максимальної величини, на загальну суму 2397,8 грн., за 2016 рік.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.03.2019 відповідач вимагає сплатити ФОП ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 2397,8 грн (т.1 а.с.29).

Відомості про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.03.2019 у суду першої інстанції відсутні.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки сума ЄСВ за 2016 рік у розмірі 2397,8 грн. донарахована контролюючим органом самостійно, відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VІ.

Отже, контролюючий орган при прийнятті рішення № від 05.03.2019 діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 20% за порушення строків сплати суми авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 875,01 грн. та податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10% за порушення строків сплати суми авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1316,63 грн., суд першої інстанції зазначає наступне.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, встановлено несвоєчасність сплати позивачем авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за І-ІІІ квартали 2017 року на загальну суму 17541,31 грн. (т.1 а.с.54).

Термін сплати податкового зобов`язання з ПДФО, зазначеного у поданій фізичною особою-підприємцем податковій декларації визначений п.57.1 ст.57 ПК України, а саме протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПК України.

Відповідальність настає при несплаті узгоджених податкових зобов`язань. У даному випадку декларація протягом перших трьох кварталів не подається, тому й зобов`язання не можна вважати узгодженим.

Відповідно до розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою до податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік, позивачем у п.1.3 розділі ІІІ загальну суму авансових платежів з ПДФО позивачем визначено у розмірі 82975,5 грн. (т.1 а.с.117-119).

Відповідно до відомостей досліджених контролюючим органом під час перевірки сума фактично сплачених авансових платежів з ПДФО за 2017 рік становить - 82975,5 грн., з урахуванням того, що останні платіж позивач здійснив 18.01.2018 (т.1 а.с.54).

Зважаючи на той факт, що станом на момент подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік - 07.02.2018, визначена ним сума авансових платежів з ПДФО у розмірі 82975,5 грн. за звітний податковий рік сплачена у повному розмірі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення № та № від 05.03.2019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн. у зв`язку з неподання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року, суд першої інстанції зазначає наступне.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкові накладні виписані позивачу у серпні 2016 року наступними контрагентами: Приватним підприємством фірма "Імпорттехносервіс", податкова накладна від 31.08.2016 №849 на суму 260 грн. (ПДВ 43,33 грн.); Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕНТР СЕРТИФІКАЦІЇ КЛЮЧІВ "УКРАЇНА", податкові накладні від 29.08.2016 №49248 на суму 6 грн. (ПДВ 1,00 грн.) та від 29.08.2016 №49249 на суму 103 грн. (без ПДВ); Приватним підприємством "ВІДЛУННЯ", податкова накладна від 26.08.2016 №181 на суму 660,67 грн. (ПДВ 110,11 грн.) (т.1 а.с.74).

Згідно з витягом №892 з реєстру платників податків на додану вартість ОСОБА_1 зареєстрований платником податку на додану вартість 01.07.2016 (т.1 а.с.157).

Позивач не спростував факт реєстрації податкових накладних контрагентами у Єдиному реєстрі податкових накладних виписаних позивачу у серпні 2016 року, а в обґрунтування протиправності нарахованого відповідачем штрафу зазначав, що фактично господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 розпочав з вересня 2016 року.

Враховуючи те, що позивач не виконав обов`язку щодо подання податкової декларацій з податку на додану вартість за серпень 2016 року, з урахуванням реєстрації позивача, як платника податку на додану вартість з 01.07.2016, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 170 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.03.2019 № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 170 грн., суд першої інстанції зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що для здійснення підприємницької діяльності у період з 23.03.2016 по 31.12.2017 позивач використовував орендовані приміщення, однак в супереч нормам податкового законодавства до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування, або об`єкти пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подано несвоєчасно - 16.08.2018, тобто після спливу 10 робочих днів, що і стало підставою для застосування штрафних санкцій у сумі розміром 170 грн.

Між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та Приватним підприємством "Відлуння" (Орендодавець) 01.08.2016 укладено договір оренди майна №203, предметом якого є оренда приміщення загальною площею 13,84 кв. АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 1 а.с.168-172).

Відповідно до договору найму нежилого приміщення б/н від 01.08.2016 ФОП ОСОБА_3 (Наймодавець) надала в строкове платне користування ФОП ОСОБА_1 (Наймач) приміщення загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.173-176).

Згідно з договором оренди майна №211 від 01.11.2016 Приватне підприємство "Відлуння" (Орендодавець) надало ФОП ОСОБА_1 (Орендар) у тимчасове користування за плату торгівельний об`єкт №320, загальною площею 8,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.177-180).

Між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та Приватним підприємством "Відлуння" (Орендодавець) 01.01.2017 укладено договір оренди майна №2, предметом якого є тимчасове користування за плату торгівельним об`єктом №248, загальною площею 13,84 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 .Житомир, вул. АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 (т.1 а.с.181-184).

Відповідно до договору оренди майна №3 від 01.01.2017 Приватне підприємство "Відлуння" (Орендодавець) надало ФОП ОСОБА_1 (Орендар) у тимчасове користування за плату торгівельний об`єкт №181, загальною площею 8,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.185-188).

Окрім того, 01.01.2017 між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та ФОП ОСОБА_4 (Орендодавець) укладено договори оренди нежитлової площі №2, №3, №4 (з аналогічними умовами) про надання в орендне користування кіоску №9, №8 та №591, відповідно, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 (т.1 а.с.189, 190, 191).

Також 01.07.2017 між ФОП ОСОБА_1 (Орендар) та ФОП ОСОБА_4 (Орендодавець) укладено договір оренди відділу в тимчасовому павільйоні продовольчих товарів загальною площею 22,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 .1 а.с.192-195).

Відповідно до договору найму нежилого приміщення б/н від 01.08.2017 ФОП ОСОБА_3 (Наймодавець) надала в строкове платне користування ФОП ОСОБА_1 (Наймач) приміщення загальною площею 4,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 196-199).

Відповідно до умов вказаних договорів, термін їх дії розпочинається з моменту підписання сторонами договору, тобто з дати їх укладення, окрім того змістом таких договорів передбачено, що нежитлові приміщення (кіоски) надаються позивачу з метою здійснення торгівельної діяльності.

16 серпня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подав до відповідача повідомлення про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП, в якому повідомив про наявність у нього, як платника податків, наступних об`єктів:

1) кіоску №591 за адресою: АДРЕСА_6 ;

2) відділу магазину за адресою: АДРЕСА_8 .Небесної Сотні, 16;

3) кіоску №9 за адресою: АДРЕСА_4 ;

4) кіоску №151 за адресою: АДРЕСА_4 ;

5) кіоску №320 за адресою: майдан Житній ринок, 2;

6) кіоску № за адресою: майдан Житній ринок, 2;

7) павільйону за адресою: вул.Євгена Рихліка, 7 (т.2 а.с.30).

Зміст наданих позивачем договорів оренди свідчить, що нерухомість орендувалася позивачем для ведення торгівельної діяльності.

Надані контролюючим органом до суду заяви про реєстрацію реєстратора розрахункових операцій у кіосках та павільйонах, які є предметом вказаних договорів оренди, свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 з 01.09.2016 в орендованих приміщеннях встановив та зареєстрував реєстратори розрахункових операцій з метою здійснення господарської діяльності (т.2 а.с.16-29).

З огляду на викладене, ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно 16.08.2018 повідомив фіскальний орган за формою №20-ОПП про укладені договори оренди нежитлового приміщення (кіосків, павільйонів).

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог (в межах даної апеляційної скарги відповідача).

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Відповідно до п.35.2 ст.35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Разом з тим, п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

В свою чергу, питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, урегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VII з 01.01.2015 запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів (пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, нафтопродукти та інше паливо) та одночасно скасовано збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства.

Згідно з пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції). (В редакції станом на 20.11.2016).

Відповідно до пп.14.1.145 п.14.1 ст.14 ПК України підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.

Згідно з абз.1, 3 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об`єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В свою чергу, згідно з п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Як передбачено п.177.3 ст.177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Водночас вказаний перелік не містив акцизного податку, включеного до вартості товару та сплаченого під час придбання.

Тобто, як вірно зазнає позивач та суд першої інстанції, обов`язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 ПК України не зазначено.

Крім того, колегія суддів враховує, що у відповідності до пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України Податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч.1 ст.71 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами частини 4 ст.9 КАС України.

Тобто, якщо немає прямого зобов`язання на включення акцизного податку до сум отриманого доходу станом до 31.12.2016 то колегія суддів приходить до висновку, що позивач діяв правомірно в призмі пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України.

В частині завищення вартості витрат пов`язаних з здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у сумі 220171 грн. 06 коп. (99239 грн. 65 коп. + 49643 грн. 61 коп. + 71287 грн. 80 коп.) (в межах вказаного вище податкового повідомлення-рішення) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В свою чергу, відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ст.1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з ст.4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, урегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до положень п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп.а п.176.1 ст.176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

За приписами п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до пп.174.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно з пп.174.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Отже, нормами ПК України визначено, що підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як вбачається з матеріалів справи залишки ТМЦ станом на 01.01.2017 становили 1043278 грн. 64 коп. (з ПДВ). За період з 01.01.2017 по 31.12.2017 позивачем було придбано товару на суму 52628616 грн. 47 коп. (з ПДВ).

У відповідності до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік - собівартість реалізованого товару склала 52839624 грн. 05 коп. (з ПДВ).

Заборгованість перед постачальником станом на 31.12.2017 склала 951358 грн. 64 коп. (з ПДВ) або 792798 грн. 87 коп. (без ПДВ).

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з податковим органом, що залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 склали 832271 грн. 06 коп. (з ПДВ) або 693559 грн. 22 коп. (без ПДВ).

На підставі вказаного податковий орган дійшов висновку, що до собівартості реалізованого товару включено товар відвантаженій та неоплачений у сумі 99239 грн. 65 коп. (без ПДВ), що й спричинило завищення позивачем вартості витрат.

Однак, відповідно до п.1 Порядку № 481 фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Відповідно до п.5 Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Як передбачено п.2 Порядку № 481 книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

Відповідно до п.3 Порядку №481 у разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді, серед іншого: самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності); книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою.

Згідно з пп.2,6 п.6 Порядку визначено, що у графі 2 Книги "Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності" відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

У графі 6 Книги "Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)" відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Даний Порядок є єдиним нормативним документом, що регулює порядок ведення підприємцями обліку доходів і витрат. Саме на підставі даних Книги обліку доходів і витрат формується декларація підприємця про майновий стан і доходи. Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами підприємцями на загальній системі оподаткування, у зв`язку з цим позивачем на усний запит податкового органу таких залишків і не надавалось.

Ведення Книги обліку доходів і витрат є єдиними видом обліку, передбаченим законодавством для фіксації придбання товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб-підприємців, що перебувають на загальній системі оподаткування, а отже ведення зазначеної книги та зберігання відповідних первинних документів є єдиною законодавчою вимогою для належного підтвердження валових витрат підприємця. Інших вимог законодавство не встановлює.

З матеріалів справи та Акта перевірки встановлено відсутність в діяльності позивача Книги обліку доходів і витрат.

З урахуванням цього, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами ПК України податковий орган не обмежений правом самостійно витребувати у перевіряймої особи відповідні первинні документи.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

В свою чергу, відповідно до п. 20.1.9 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків, що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої абз.1 цього пункту, або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені ст.94 ПК України, а саме може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків. Разом з тим, ч.1 ст.10 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Інвентаризація є одним з елементів бухгалтерського обліку і відіграє роль обов`язкового доповнення до поточної документації господарських операцій всіх підприємств.

Згідно з п.5 ч.1 Загальних положень Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 №879, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Проте, з урахуванням зазначеного, колегія суддів може вказати, що під час проведення перевірки, з метою повного та належного встановлення податкових зобов`язань позивача в перевіряємий період, відповідач не скористався правом проведення (зобов`язання позивача на проведення) інвентаризації залишків ТМЦ наявних у позивача станом на момент проведення перевірки.

Разом з тим, у відповідності до п.1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами - факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.2.3.2.2 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів

Також, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, з наявних матеріалів справи, неможливо встановити чи дійсно до валових витрат включено не оплачений товар. Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом в повній мірі не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Щодо завищення витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у розмірі 71287,8 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, належать суми єдиного внеску у розмірах і порядку, встановлених законом.

Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як передбачено ч.3 ст.7 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.8 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до ч.2 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Разом з тим, як вірно зазначає суд першої інстанції, якщо єдиний внесок сплачується протягом звітного року, в такому випадку відповідно до положень чинного законодавства, підприємці мають право включити сплачену суму до складу витрат звітного року.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт документального підтвердження сплаченого позивачем ЄСВ у розмірі 71287,80 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку про відсутність підстав для неврахування контролюючим органом суми сплаченого ЄСВ до витрат позивача за 2017 рік у розмірі 71287,8 грн. та збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 16039,75 грн., з яких 12831,80 грн. - за податковим зобов`язанням та 3207,95 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. Крім того, того доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують дану обставину.

Щодо завищення витрат, пов`язаних з здійсненням господарської діяльності за 2017 рік у розмірі 49643,61 грн. (44266,66 грн. + 3308,95 грн. + 2068 грн.), колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до тієї обставини, що дані документи надані до суду першої інстанції не були надані податковому органу.

Колегія суддів ставиться критично до таких доводів, оскільки згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Тобто, згідно з вимогами ПК України податковий орган не обмежений правом самостійно витребувати у перевіряймої особи відповідні первинні документи.

Крім того, як вірно вказано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством Торговий дім "Альфа-Легіон" ("Виконавець") та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ("Замовник") 01.09.2016 укладено договір про надання послуг №01/09 (далі - Договір №01/09) (т.1 а.с.158-162)

Відповідно до п. 1.1 Договору №01/09 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, "Виконавець" зобов`язується виконати роботи за заявкою "Замовника" та проводити планове сервісне обслуговування комп`ютерної техніки, на об`єктах "Замовника", що є невід`ємною частиною Договору. "Замовник" зобов`язується оплатити належним чином надані послуги.

Пунктом 1.2 Договору №01/09 передбачено, що перелік робіт планового сервісного обслуговування, обсяг, строк виконання та інші необхідні умови узгоджуються сторонами.

Згідно з п.2.1. Договору №01/09 "Виконавець" зобов`язаний, зокрема, по закінченню послуг виконання робіт передати "Замовнику" їх результати, а також комплект необхідних документів, а саме: акт прийняття-здачі робіт.

На виконання вимог п.2.1 Договору №01/09 та на підтвердження факту виконання умов договору щодо надання послуг по сервісному обслуговуванню комп`ютерної техніки на суму 44266,66 грн., позивачем надано до суду, під час розгляду справи, копії актів надання послуг: №131 від 01.08.2017 на суму 53120 грн., №130 від 01.08.2017 на суму 26880 грн., №117 від 20.07.2017 на суму 75000 грн., №46 від 14.03.2017 на суму 18000 грн., №224 від 09.12.2016 на суму 9990 грн. (т.1 а.с. 163-167).

Відповідно до змісту зазначених актів надання послуг вони містять інформацію про зміст, обсяг та вартість наданих послуг.

Інших доводів апеляційна скарга в цій частині не містить.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до аналогічного висновку з судом першої інстанції, що дане податкове повідомлення рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1.1-1.4 п. 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

З урахуванням вказаного вище, а також щодо правомірності декларування позивачем доходів і витрат за період з 23.03.2016 по 31.12.2017 (неправомірності ППР № від 05.03.2019), колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 05.03.2019, також підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2019 та № від 05.03.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пп.177.5.1 п.177.5 ст. 177 ПК України передбачено термін сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, розрахованих фізичною особою - підприємцем самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат, до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). При цьому, якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.

Згідно з пп. 177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України остаточний розрахунок ПДФО за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація), з урахуванням сплаченого ним протягом року ПДФО на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Термін сплати податкового зобов`язання з ПДФО, зазначеного у поданій фізичною особою-підприємцем податковій декларації визначений п.57.1 ст.57 ПК України, а саме протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПК України.

Наслідки порушення правил сплати (перерахування) податків передбачені ст.126 ПК України.

Як передбачено ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже, передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

Відповідно до п.110.1 чт.110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою до податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік, позивачем у п.1.3 розділі ІІІ загальну суму авансових платежів з ПДФО позивачем визначено у розмірі 82975,5 грн. (т.1 а.с.117-119).

Згідно відомостей досліджених контролюючим органом під час перевірки сума фактично сплачених авансових платежів з ПДФО за 2017 рік становить - 82975,5 грн., з урахуванням того, що останні платіж позивач здійснив 18.01.2018 (т.1 а.с.54).

Враховуючи, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати штрафні санкції за несвоєчасну сплату авансових платежів не застосовуються.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на час подання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік 07.02.2018, визначена позивачем сума авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 82 975,50 грн. за 2017 рік сплачена ним в повному розмірі, у зв`язку з чим податкові повідомлення рішення № від 05.03.2019 та № від 05.03.2019 підлягають скасуванню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони не спростовують висновки суду першої інстанції щодо інших податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не наведено об`єктивних доводів наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 серпня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.