Справа № 280/4128/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Справа № 280/4128/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: адвоката Чеботар Н.А., розглянувши за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (72311, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Вакуленчука, 99; 3)

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач, Мелітопольський міськрайонний ВДВС), в якій, з урахуванням уточненого позову, позивач просить суд:

1) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Кузнецової Ганни Геннадіївни від 02.06.2020 про накладення штрафу на позивача, згідно якої за невиконання рішення суду накладено штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.;

2) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Кузнецової Ганни Геннадіївни від 03.06.2020 про стягнений виконавчого збору, згідно якої з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 9 446,00 грн.;

3) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Кузнецової Ганни Геннадіївни від 03.06.2020 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 03.06.2020, згідно якої з позивача стягнуто 269,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС 14.05.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62076510 з примусового виконання виконавчого листа №320/508/17, виданого 17.09.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області. Вказаною постановою позивачу, як боржнику у виконавчому провадженні, запропоновано добровільно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 02.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення суду. Позивач вважає, що встановлений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк для добровільного виконання рішення суду повинен обчислюватися з дня отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки копія постанови отримана позивачем 27.05.2020, позивач вважає, що станом на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу строк для добровільного виконання рішення суду не сплив, а тому підстави для застосування штрафу за невиконання рішення суду відсутні. Крім того, зазначає, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) питання про стягнення виконавчого збору вирішується або у постанові про відкриття виконавчого провадження, або виноситься окрема постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження. Позивач звертає увагу, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2020 питання про стягнення виконавчого збору не вирішувалось, а на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 виконавче провадження не було закінчене. Вважає, що у державного виконавця не було законних підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 03.06.2020, оскільки станом на 27.05.2020 не провадилося будь-яких дій по примусовому виконанню судового рішення, а тому не було і законних підстав для стягнення додаткових витрат виконавчого провадження. Крім того, постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження не містить будь-якого обґрунтування розміру понесених витрат виконавчого провадження, підтвердженого належними доказами. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Киселя Р.В.

Ухвалою суду від 23.06.2020 задоволено самовідвід судді Киселя Р.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Семененко М.О.

Ухвалою суду від 30.06.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.07.2020 позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 15.07.2020 (головуючий суддя Сіпака А.В.) заяву позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення з ОСОБА_1 за виконавчими документами: постановою про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн., що винесена 02.06.2020 головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС у виконавчому провадженні №62076510, постановою про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн., що винесена 03.06.2020 головним державнм виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС у виконавчому провадженні №62076510 та постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн., що винесена 03.06.2020 головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС у виконавчому провадженні №62076510.

Ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.ст.12, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 29.07.2020.

Ухвалою суду від 29.07.2020 витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №62076510, оголошено перерву у судовому засіданні до 04.08.2020, доручено Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

03.08.2020 відповідач подав відзив на позов разом з витребуваними судом доказами (вх.№35273), у якому зазначає, що проти позову заперечує, 14.05.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №320/508/17, виданого 17.09.2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про відібрання у позивача дитини. Відповідно до ст.28 Закону №1404-VIII боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриті виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією 14.05.2020. Оскільки боржником протягом 10 днів рішення добровільно не виконано, державним виконавцем відповідно до ст.64-1 Закону №1404-VIII накладено на позивача штраф, а також винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Зазначає, що доводи позивача зводяться до несвоєчасності винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Згідно з ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державній виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. У зв`язку з тим що при відкрити виконавчого провадження надавався добровільний строк на самостійне виконання рішення суду, постанова про стягнення виконавчого збору винесена після встановлення факту не виконання рішення суду. Крім того, згідно зі ст.13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не с підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Також державним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, які пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Просить в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 04.08.2020, яке проведено в режимі відеокоференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, оголошено перерву до 05.08.2020.

Під час судового розгляду позивач та його представник підтримали свої вимоги з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 04.08.2020 судом оголошено відзив на позов.

05.08.2020 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 05.08.2020 учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, надані у судовому засіданні 04.08.2020, дослідивши відзив на позов, а також надані сторонами письмові докази, суд встановив такі обставини.

На виконанні в Мелітопольському міськрайонному ВДВС перебуває виконавче провадження №62076510 з примусового виконання виконавчого листа №320/508/17, виданого 17.09.2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про відібрання дитини на виховання батькові, у якому позивач є боржником.

14.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, у п.2 якої повідомлено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно до супровідного листа від 14.05.2020 №58747 копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику. Доказів направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику поштовим відправленням, у тому числі, рекомендованим, до суду не надано.

02.06.2020 державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 1 700,00 грн., копію постанови направлено позивачу відповідно до супровідного листа від 03.06.2020 №62958. Доказів направлення копії постанови про накладення штрафу боржнику поштовим відправленням до суду не надано.

03.06.2020 державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446,00 грн., яка направлена позивачу відповідно до супровідного листа від 03.06.2020 №62969. Доказів направлення копії постанови про стягнення виконавчого збору боржнику поштовим відправленням до суду не надано.

03.06.2020 державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, у мотивувальній частини якої встановлено, що на проведення виконавчих дій використано 269,00 грн. Зазначена постанова направлена позивачу відповідно до супровідного листа від 03.06.2020 №63035. Доказів направлення копії постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження боржнику поштовим відправленням до суду не надано.

03.07.2020 державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі

Не погодившись з постановою про накладення штрафу, постановою про стягнення виконавчого збору та постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, позивач з вернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що за приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом №1404-VIII.

За змістом ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як обов`язковість виконання рішень.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.16 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з правилами, встановленими ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналогічні приписи містить і Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі - Інструкція №512/5).

Виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру здійснюється у відповідності до статті 63 Закону №1404-VIII.

За змістом ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець, крім іншого, зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження в обов`язковому порядку направляється рекомендованим поштовим відправленням. У разі невиконання боржником рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк без поважних причин, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів відповідачем надано матеріали виконавчого провадження №62076510, у яких відсутні докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2020 на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням.

Таким чином, відповідачем не доведено, що ним виконано вимоги Закону №1404-VIII про належне повідомлення боржника про початок примусового виконання виконавчого листа №320/508/17, виданого 17.09.2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про відібрання дитини на виховання батькові.

Оскільки позивач не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та про встановлення виконавцем строку 10 робочих днів для добровільного виконання рішення, суд вважає, що застосування до позивача негативних наслідків у вигляді штрафу за невиконання рішення є протиправним.

Як встановлено судом з пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи, позивач вперше ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 27.05.2020, у тому числі з постановою про відкриття виконавчого провадження, отже саме з цього часу почався облік 10-денного строку на добровільне виконання рішення, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження, а тому на момент винесення постанови про накладення штрафу від 02.06.2020 строк для добровільного виконання рішення не сплив, штраф накладений безпідставно, а тому постанова про накладення штрафу від 02.06.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем лише 03.06.2020, тобто з порушенням строку, встановленого ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII, яка визначає що постанова про стягнення виконавчого збору має бути винесена у день відкриття виконавчого провадження, та до настання строку, визначеного ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, яка визначає, що така постанова виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження.

Між тим, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору з боржника є обов`язковим в разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу.

Оскільки виконавчий збір - це збір, що стягується на всій території України на користь саме Державного бюджету, він не є винагородою державного виконавця та не залежить від фактичного виконання виконавчого документу, дій або бездіяльності державного виконавця.

Відтак, порушення строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору може вказувати лише на протиправність дій державного виконавця, однак не є підставою для скасування означеної постанови, та звільнення боржника від обов`язку сплачувати виконавчий збір.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в адміністративній справі №750/7624/17 від 07.03.2018 року стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця. На момент відкриття провадження державний виконавець не володіє інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Відтак, доводи позивача з приводу того, що державний виконавець не мав підстав на стягнення виконавчого збору, оскільки рішення було виконано добровільно, є необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2020 відсутні.

Крім того, за змістом ч.1 ст.42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з абз.3 ч.3 ст.42 Закону №1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

За змістом пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження…

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 03.06.2020 відповідачем не визначено розмір та види таких витрат, не надано відповідних пояснень і під час судового розгляду справи, отже не підтверджено складу витрат виконавчого провадження на визначену виконавцем суму, що є порушенням вимог ст. 42 Закону №1404-VIII, п.2 розділу VI Інструкції №512/5.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 03.06.2020 не відповідає загальним вимогам обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а також приписам ст. 42 Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Приписами ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн., а також за подання заяви про забезпечення позову в сумі 630,61 грн., а всього в розмірі 1471,11 грн.

Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат зі сплати судового збору в сумі 253,64 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які розраховані таким чином: 1471,11 грн (сплачена сума судового збору) / (11 415,00 грн (ціна позову) / 1969,00 грн (1700,00 грн. + 269,00 грн. - розмір задоволених позовних вимог)) = 253,64 грн.

Крім того, 29.07.2020 позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Вирішуючи заяву, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд звертає увагу, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- Договір про надання правової допомоги №27/1 від 15.06.2020 (далі - Договір);

- Додаткова угода від 15.06.2020 №1 до Договору;

- розрахунок витрат на правничу допомогу до Договору;

- Акт надання послуг від 29.07.2020;

- квитанцію №27/1 від 15.06.2020.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Адвокат (адвокат Чеботар Н.А.) приймає доручення Клієнта (ОСОБА_1.) та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; - складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) на інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); - представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратурі, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерстві юстиції України тощо з будь-яких питань.

Відповідно до пункту 3.1 Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану у межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін

Відповідно до Додаткової угоди від 15.06.2020 № 1 сторони уклади додаткову угоду, яка визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокату за надання правової допомоги, а також її вид та кількість послуг. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво Клієнта в Запорізькому окружному адміністративному суді. Вартість послуг: - вивчення матеріалів для складання адміністративного позову та консультація - 850 грн.; - вивчення судової практики та складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця - 2 250 грн.; - представлення інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні у справі про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця №280/4128/20 - 1600 грн.

Пунктом 4 Додаткової угоди визначено порядок оплати гонорару, зокрема, оплата гонорару здійснюється в повному обсязі у день підписання Договору та Додаткової угоди до нього. У випадках неможливості сплатити одразу всю суму гонорару, можливо у день підписання Договору та Додаткової угоди до нього сплати авансовий внесок, а сплату залишку гонорару необхідно здійснити не пізніше ніж до повного виконання зобов`язання за домовленістю сторін.

Пунктом 5 Додаткової угоди обумовлено, що передбачувані витрати Адвоката у зв`язку із наданням правової допомоги відповідно до умов цього Договору (такі як, але не виключно: отримання документів, збирання доказів, залучення висновків спеціалістів, технічне забезпечення та інші) сплачуються Клієнтом Адвокату понад узгоджену суму гонорару.

Відповідно до Розрахунку витрат на правничу допомогу до Договору, складеного 24.07.2020, визначено, що витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги ОСОБА_1 , складаються з: - вивчення матеріалів для складання адміністративного позову та консультація - 1 година - 850 грн.; - вивчення судової практики та складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця - 3 години - 2 250 грн.; - представлення інтересів ОСОБА_1 при розгляді адміністративної справи №280/4128/20 у Запорізькому окружному адміністративному суді - 1600 грн. Таким чином, з урахуванням обсягу наданих послуг та часом, який витрачено на їх надання, загальна сума правничої допомоги за Договором складає 5000,00 грн.

Відповідно до Акту наданих послуг від 29.07.2020 виконавцем були надані наступні послуги: - вивчення матеріалів для складання адміністративного позову та консультація - 1 година - 850 грн.; - вивчення судової практики та складання адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень державного виконавця - 3 години - 2 250 грн.; - представлення ОСОБА_1 у Запорізькому окружному адміністративному суді - 1600 грн. Загальна вартість послуг складає 5000,00 грн. Вартість послуг сплачена в повному обсязі у відповідності до договору про надання правової допомоги №27/1 від 15.06.2020 у сумі 5000,00 грн.

На підтвердження оплати понесених витрат надано документ «Квитанція № 271/1 від 15.06.2020», відповідно до якого 15.06.2020 адвокат Чеботар Н.А. отримала від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №27/1 від 15.06.2020 гонорар у сумі 5000,00 грн у відповідності до Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №27/1 від 15.06.2020. Зазначений документ засвідчений підписами обох сторін договору.

Дослідивши зміст вказаного документа, суд зазначає, що він не відповідає вимогам до оформлення платіжного документа, у встановленому законом порядку, оскільки не є квитанцію до прибуткового касового ордера, банківським документом, касовим чеком тощо, а складений сторонами договору у довільній формі.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №0240/2505/18-а, така правова позиція підлягає застосуванню в разі ненадання позивачем на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу відповідних банківських документів про їх сплату.

Враховуючи, те, що до матеріалів справи не надано належних документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. т.2, 5, 9, 77, 139, 143, 194, 243-246, 255, 268, 272, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни від 02.06.2020 про накладення штрафу, винесену в межах виконавчого провадження №62076510.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кузнецової Ганни Геннадіївни від 03.06.2020 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, винесену в межах виконавчого провадження №62076510.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) судові витрати зі сплати судового збору сумі 253,64 грн. (двісті п`ятдесят три гривні 64 коп.).

У задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених, зокрема статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місцезнаходження: 72311, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Вакуленчука, 99; 3.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Суддя М.О. Семененко