Справа № ЗД/460/11/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
04 серпня 2020 року м. Рівне №ЗД/460/11/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" з питань забезпечення адміністративного позову,
За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення заяви), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
За змістом 2, 3 статті 154 КАС України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.
З`ясувавши наявність доказів, долучених до заяви про забезпечення позову, встановивши їх достатність та взаємозв`язок для вирішення поданої заяви, суд розглядає таку заяву у вказаний частиною 1 статті 154 КАС України строк і враховує наступне.
Інститут забезпечення позову регламентовано ст.ст. 150-158 КАС України (зараз і надалі в редакції, чинній на час розгляду заяви), які закріплюють порядок розгляду заяв, клопотань про забезпечення позову, підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема ст. 150, 151 вказаного Кодексу.
Відповідно до ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Зазначені в ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.
Надаючи правову оцінку доводам заявника з приводу наявності очевидних ознак протиправності рішення, суд зважає на таке.
Судом встановлено, що 31.07.2020 Міністерством інфраструктури України був прийнятий наказ № 434 від 31.07.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.
Станом на час розгляду даної заяви про забезпечення позову, наказ № 41 від 05.02.2020 не скасований Міністерством інфраструктури України, а оскаржується ТОВ «Рівнестандарт» у судовому порядку.
Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі № 460/908/20 було визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» № 41 від 05.02.2020 з моменту його прийняття.
Статтею 255 КАС України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Законом України № 731-IX від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», Розділ VI Прикінцеві Положення Кодексу адміністративного судочинства України доповнений пунктом 3, за змістом якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Таким чином, станом на час розгляду даної заяви, у Міністерства інфраструктури України ще не закінчився встановлений процесуальним законодавством строк на апеляційне оскарження рішення суду від 30.06.2020 у справі № 460/908/20. Наведене свідчить про те, що зазначене рішення ще не набрало законної сили, а отже, відсутні підстави стверджувати про те, що наказ № 41 від 05.02.2020 року скасований повністю.
Крім того, суд звертає увагу, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07.02.2020р. у справі № ЗД/460/2/20, як захід забезпечення позову, було зупинено дію наказу Міністерства інфраструктури України № 41 від 05.02.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» до набрання рішенням суду у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» про його скасування законної сили, тобто зупинено, а не скасовано чи відмінено.
За наведених вище обставин, на час прийняття наказу Міністерством інфраструктури України № 434 від 31.07.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання», де-юре ще діє наказ Міністерства інфраструктури України № 41 від 05.02.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання».
Отже, чинність наказу Міністерства інфраструктури України № 41 від 05.02.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання», фактично унеможливлює станом на 31.07.2020 анулювання призначення ТОВ «Рівнестандарт», адже воно вже анульоване і це питання є предметом судового розгляду у справі № 460/908/20.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма прямої дії унеможливлює прийняття центральним органом виконавчої влади рішень про анулювання призначень органів з оцінки відповідності, щодо яких на час розгляду та прийняття таких рішень вже є діючим рішення цього ж суб`єкта владних повноважень відносно анулювання призначення.
Суд зауважує, що Міністерство інфраструктури України в повній мірі ознайомлено із власними наказами, і, відповідно, не може стверджувати про те, що не володіло інформацією про існування на час прийняття наказу № 434 від 31.07.2020р. не скасованого та не відміненого наказу № 41 від 05.02.2020р.
З врахуванням викладеного вище, суд погоджується із Товариством про те, що очевидними є ознаки протиправності наказу Міністерства інфраструктури України № 434 від 31.07.2020р. «Про анулювання призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання», які полягають у можливому порушенні ч. 2 ст. 19 Конституції України.
Також є прийнятними доводи та обґрунтування заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, з огляду на наступне.
Як слідує із доказів, долучених заявником до заяви про забезпечення позову, ТОВ «Рівнестандарт», здійснює діяльність у сфері сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), партій частин та обладнання, що є основним видом економічної діяльності товариства (КВЕД 71.20. «Технічні випробування та дослідження», до якого включено діяльність з сертифікації).
Матеріалами заяви стверджується, що станом на 03.08.2020 року на адресу ТОВ «Рівнестандарт» надійшло 45 заявок на виконання робіт з сертифікації КТЗ, які мають бути виконані протягом встановленого строку (в матеріалах справи наявні копії заявок).
Крім того, у заявника станом на 03.08.2020 року працює 59 працівників (в тому числі інваліди), що підтверджується відповідними наказами про прийняття на роботу, копіями пенсійних посвідчень із записами про інвалідність.
Оскільки Міністерством інфраструктури України анулювало призначення товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, то суд уважає, що фактично такий наказ безпосередньо впливає на господарську діяльність ТОВ «Рівнестандарт» позаяк фактично забороняє його діяльність у сфері сертифікації індивідуального затвердження колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), партій частин та обладнання, що є основним видом економічної діяльності товариства (КВЕД 71.20. «Технічні випробування та дослідження», до якого включено діяльність з сертифікації), а раптове неочікуване анулювання призначення ТОВ «Рівнестандарт» органом із сертифікації, призводить до невиконання зобов`язань перед замовниками, що в свою чергу призводить до заподіяння матеріальних збитків як ТОВ «Рівнестандарт», так і третім особам, які звернулися за наданням їм послуг сертифікації.
Крім того, анулювання призначення (тобто заборона здійснювати діяльність) без будь-яких повідомлень чи попереджень про такі дії зі сторони Міністерства інфраструктури України, призведуть не тільки до того, що товариство буде змушене припинити будь-яку роботу вже з 01.08.2020 року, але і до того, що всі його працівники залишаться без роботи, а їх сім`ї без будь-якого джерела існування.
Отже, прийнятий наказ не лише позбавляє ТОВ «Рівнестандарт» наданого права на здійснення підприємницької (господарської) діяльності, але і позбавляє 59 працівників товариства гарантованого їм Конституцією України права на працю.
Відповідно до законодавства України про працю, анулювання призначення товариства органом із сертифікації не є самостійною підставою для звільнення працівників, але цих працівників підприємство буде змушене звільняти у зв`язку із ліквідацією товариства, про що їх потрібно попередити письмово не менше як за 2 місяці, протягом яких потрібно виплачувати заробітну плату та податки і збори відповідно. А якщо протягом цих двох місяців ТОВ «Рівнестандарт» не здійснюватиме діяльності по сертифікації, то відповідно воно і не отримуватиме доходів за рахунок яких могло б виплачувати людям заробітну плату і платити податки, а це в свою чергу призведе до можливого притягнення директора ТОВ «Рівнестандарт» до кримінальної відповідальності за ст. 175 Кримінального кодексу України «Невиплата заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат».
Слід також звернути у вагу і на те, що звільнення працівників може призвести до того, що Товариство не матиме можливості повернути цих кваліфікованих працівників, які мають сертифікати компетентності аудитора за відповідними напрямками сертифікації (кваліфікація підтверджується долученими до матеріалів заяви сертифікатами та іншими документами, які засвідчують наявність у працівників товариства спеціальних знань), адже вони вже можуть працювати на інших підприємствах чи роботах. Тобто, товариство буде змушене вкладати грошові кошти для здобуття спеціальної освіти та навиків іншими особами, а також очікувати тривалий час поки такі особи здобудуть відповіді сертифікати компетентності і тільки тоді зможуть приступити до роботи. Це може тривати досить значний термін.
Підтвердженням наведеного є вимоги п. 5.2. та п. 5.3. ДСТУ 3418-96 «Системи сертифікації УкрСЕПРО. Вимоги до аудиторів та порядок їх атестації», відповідно до яких особи повинні мати відповідну теоретичну підготовку, необхідну для забезпечення їх компетентності у питаннях, пов`язаних з проведенням обраних видів робіт з сертифікації, а також мати щонайменше 4-річний стаж роботи в одному з таких видів діяльності як розроблення, виробництво, технологія, будівництво, сфера послуг, управління, економіка, у тому числі досвід принаймні 2-х річної практичної роботи в обраному виді робіт з сертифікації або з контролю якості випробувань.
Отже, процес ефективного поновлення прав та інтересів ТОВ «Рівнестандарт» у цій справі займе досить тривалий час, що однозначно вказує на істотні перешкоди у виконанні рішення у цій справі, які будуть у ТОВ «Рівнестандарт» у разі не вжиття заходів забезпечення позову.
Також, дія наказу № 434 від 31.07.2020р. призведе до того, що видані ТОВ «Рівнестандарт» сертифікати відповідності не будуть прийматися іншими державними органами, у зв`язку із чим, всім особам, які будуть пред`являти такі сертифікати, будуть надаватися відмови, що негативно вилине на ділову репутацію ТОВ «Рівнестандарт». Підтвердженням даного є те, що після прийняття Міністерством інфраструктури України наказу № 41 від 05.02.2020р., митним органом та сервісними центрами надавалися відмови у прийнятті документів, виданих ТОВ «Рівнестандарт», підтвердженням чого є лист Головного сервісного центру МВС від 18.02.2020 № 31/74, в якому зазначено про те, що сертифікати у період дії наказу Мінінфраструктури України № 41 від 05.02.2020р. не приймаються, а також листи Держмитслужби України від 19.02.2020р. № 10/10-04/13/8 та від 04.03.2020р. № 10/10-01/7/14. Отже, аналогічна ситуація може виникнути у заявника і цього разу.
Таким чином, необхідність вжиття у даній справі заходів забезпечення позову викликана тим, що вищевказане рішення (наказ № 434 від 31.07.2020р.) фактично забороняє діяльність ТОВ «Рівнестандарт» у відповідній сфері, а отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, адже фактично підприємство вже несе фінансові збитки, а його працівники не матимуть роботи, і, відповідно, не будуть мати виплати заробітної плати, що завдасть суттєвої і можливо непоправної шкоди в тому числі і їм.
Враховуючи зазначені обставини, суд констатує, що реалізація спірного наказу Міністерства інфраструктури України призведе до порушення прав товариства, а саме:
1. Раптове та неочікуване анулювання призначення ТОВ «Рівнестандарт» органом із сертифікації, призведе до невиконання зобов`язань перед замовниками, що в свою чергу є наслідком заподіяння матеріальних збитків як ТОВ «Рівнестандарт», так і третім особам, які звернулися за наданням їм послуг сертифікації;
2. Припинення господарської (підприємницької) діяльності, тобто, виконання професійних обов`язків його працівниками - наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності, що своєю чергою призведе до відсутності джерела існування сімей таких працівників товариства.
Так, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Суд уважає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси Товариства будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, Товариству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.
Водночас, суд звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення Міністерства інфраструктури України жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у даній справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.
Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, беручи до уваги відповідність заходів забезпечення позову фактичним обставинам заяви, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та їх співмірність, імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви заявника про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Міністерства інфраструктури України.
При цьому, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності прийнятого наказу і наявності обставин, як підстав для задоволення позову.
У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.О. Комшелюк