Справа № 810/1460/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1460/18 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: сільський голова Петропавлісько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебський Олексій Іванович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: сільський голова Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебський Олексій Іванович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05 жовтня 2017 року № 46 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється гр. ОСОБА_2 в межах села Петропавлівська Борщагівка, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради».

Позов обґрунтовано тим, що повноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як депутатів сільської ради, які голосували за прийняття оскаржуваного рішення, дострокового припинились внаслідок їх призначення на посади, не сумісні з виконанням таких повноважень, а відтак вказане вище рішення не набрало мінімальної кількості голосів, визначеної положеннями ч.2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача є актом індивідуальної дії та реалізує компетенцію його видавця - Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, уповноваженої управляти поведінкою інших суб`єктів, породжуючи при цьому обов`язки для осіб, прав та інтересів яких стосується вказаний акт. Проте, позивач як фізична особа не є суб`єктом правовідносин, які виникли за наслідками прийняття відповідачем рішення.

Разом з тим, чинним законодавством депутатам місцевих рад, яким є позивач, надано вичерпний перелік повноважень (прав та обов`язків), в рамках яких здійснюється їх діяльність як представників інтересів територіальних громад та виборців виборчих округів. При цьому, право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване депутатом місцевої ради тільки шляхом представництва інтересів ради, утворених нею комісій, або інтересів виборців. Однак, обставин, які б свідчили про звернення позивача до суду з даним позовом як депутата сільської ради в інтересах своїх виборців, позивачем суду не наведено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що будівництво багатоквартирного будинку на земельних ділянках, набутих третіми особами на праві власності, призведе до втрати родючості ґрунтів, погіршення клімату у населеному пункті, а також погіршення транспортної інфраструктури у с. Петропавлівська Борщагівка.

Зазначено, що оскільки Законами України встановлено інший порядок прийняття рішень, ніж той, що був застосований при прийняті оскаржуваного рішення, порушується право позивача як громадянина на дотримання встановленого порядку на здійснення влади через органи місцевого самоврядування.

Третьою особою ОСОБА_4 було подано відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про закриття провадження у справі, де він зазначив, що апелянтом не обґрунтовано в позові та скарзі, в чому полягає порушення його прав; позов не підсудний адміністративному суду, оскільки оскаржуване рішення відповідача є реалізацією волі власника на зміну цільового призначення належної йому на праві власності земельної ділянки. Тобто, зазначений спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади (або місцевого самоврядування), а має приватноправовий характер, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Також вказаною особою та його представником було подано заяви про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з перебуванням поза межами області та у відпустці відповідно. При цьому, Боярчук М.С. жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в заяві, не надав.

Крім того, клопотання про відкладення розгляду справи подав позивач, зазначивши, що 04 серпня 2020 року знаходитиметься поза межами м. Києва у зв`язку з відпусткою. Проте, доказів, що можуть довести дане твердження, не надав.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження, відмовивши в задоволенні заяв про відкладення розгляду справи з огляду їх необґрунтованість та недоведеність.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у жовтні 2017 року Петропавлісько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення № 46 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється гр. ОСОБА_2 в межах села Петропавлівська Борщагівка, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради», яким:

- затверджено розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ «Геокадастр Плюс» проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок загальною площею 8,8010 га гр. ОСОБА_2 із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташованих в селі Петропавлівська Борщагівка, Петропавлівсько- Борщагівська сільської рада Києво - Святошинський район (земельна ділянка 2,2399 га кадастровий номер :01:053:5543, земельна ділянка 2,8697 га кадастровий номер :01:053:5544, земельна ділянка 1,6915 га кадастровий номер :01:053:5545, земельна ділянка 0,2000 га кадастровий номер :01:053:5547, земельна ділянка 0,8000 га кадастровий номер :01:053:5548, земельна ділянка 0,5000 га кадастровий номер :01:053:5551 та земельна ділянка 0,4999 га кадастровий номер :01:053:5552);

- змінено цільове призначення земельних ділянок, які перебувають у власності гр. ОСОБА_2 загальною площею 8,8010 га, розташованих в селі Петропавлівська Борщагівка, із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку;

- доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «НВФ «Геокадастр Плюс» винести проект в натуру (на місцевості) та виготовити документ, що посвідчує право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_2 ;

- доручено землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи;

- попереджено гр. ОСОБА_2 про використання переданих земельних ділянок за цільовим призначенням без порушень вимог земельного законодавства.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, за оскаржуване рішення Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області проголосувало 14 депутатів, зокрема: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , повноваження яких, на думку позивача, достроково припинились у зв`язку з їх призначенням на посади заступника сільського голови та секретаря виконавчого комітету сільської ради.

У зв`язку з цим позивач вважає, що рішення відповідача від 05 жовтня 2017 року № 46 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється гр. ОСОБА_2 в межах села Петропавлівська Борщагівка, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради» не набрало необхідної кількості голосів для його прийняття, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної норми, а також з урахуванням обґрунтування апеляційної скарги, суд переглядає оскаржуване рішення лише в частині висновку суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача в даних правовідносинах.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів виходила з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03 листопада 2015 року № 1 «Про визнання повноважень депутатів Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради VII скликання» визнано повноваження таких депутатів Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради VII скликання як ОСОБА_5 від виборчого округу № 3 та ОСОБА_6 від виборчого округу № 9.

В подальшому рішеннями Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 листопада 2015 року № 4 та 13 листопада 2015 року № 5 ОСОБА_5 обрано заступником сільського голови з питань діяльності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та покладено на нього обов`язки заступника сільського голови з виконавчої роботи, а ОСОБА_6 - секретарем Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 листопада 2015 року № 7 обрано персональний склад виконавчого комітету ради, до якого увійшли, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як встановлено судом в оскаржуваному рішенні, питання правомірності прийняття Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою рішення від 13 листопада 2015 року № 7 вже досліджувалось в рамках адміністративної справи № 369/3915/16-а за позовом ОСОБА_7 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, сільського голови Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Кодебського Олексія Івановича, треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання дій протиправними та скасування рішень.

Так, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2016 року по справі № 369/3915/16-а, яка набрала законної сили 02 липня 2016, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 відмовлено з огляду на недоведеність порушень її прав та інтересів оскаржуваними рішеннями та діями.

У цій постанові суд зазначив, що рішення від 13 листопада 2015 року № 7 прийнято Петропавлівсько-Борщагівсько сільською радою Києво-Святошинського району Київської області правомірно та звернув увагу на те, що призначення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на посади заступника голови сільської ради та секретаря виконавчого комітету стало підставою для дострокового позбавлення їх статусу депутатів Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області без прийняття радою відповідного рішення.

Разом з тим, згідно ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2, 3, 4 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до вищезазначених правових норм адміністративний суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес у сфері публічно-правових відносин якої порушено оскаржуваним рішенням.

Обов`язковою умовою визнання акту незаконним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом саме захисту порушених суб`єктивних прав конкретної особи, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відтак, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 2040/6740/18.

Так, предметом даного позову є рішення відповідача від 05 жовтня 2017 року № 46 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється гр. ОСОБА_2 в межах села Петропавлівська Борщагівка, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради».

Натомість, ані в позові, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить жодних пояснень та доводів щодо того, яким саме чином оскаржуване рішення порушує його права як фізичної особи та не надає ніяких доказів для підтвердження цього.

Крім того, позивач зазначає, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення неповноважним складом сільської ради порушує його права як депутата Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який діє від імені народу - виборців свого виборчого округу.

З цього приводу слід зазначає таке.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 30 ч.1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч.2 статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Частинами 1,2 статті 3 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування.

Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Згідно ч.1-3 статті 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, підсумовуюче викладене, слід дійти висновку, що відповідні ради, а не окремі депутати, є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами, а отже й наділені в силу передбачених законодавством випадків на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

При цьому, право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. Така правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 911/2173/17, де зазначено, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не вбачається, що депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Так, Законом № 93-IV регламентовано право депутата місцевої ради порушувати питання про перевірку діяльності виконавчих органів ради, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, брати участь у здійсненні контролю за виконанням рішень ради.

При цьому право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване депутатом місцевої ради тільки шляхом представництва інтересів ради, утворених нею комісій, або інтересів виборців.

Також аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а.

Між тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, обставин, які б свідчили про звернення позивача до суду з даним позовом як депутата сільської ради в інтересах своїх виборців, позивачем не наведено, доказів на підтвердження вказаних обставин не надано.

Водночас, позивач як депутат сільської ради може впливати на рішення, що приймаються цією радою, зокрема, у спосіб голосування з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також шляхом подання пропозицій і зауважень на сесіях ради у передбаченому статтею 49 Закону № 280/97-ВР порядку.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанцій про те, що оскарженим рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яке є актом індивідуальної дії, права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені.

Щодо твердження ОСОБА_4 про те, даний спір має приватноправовий характер, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства, то колегія суддів з цим не погоджується з огляду на таке.

Так, заявником зазначено, що згідно п.1 ч.1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи щодо, зокрема, захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин у порядку цивільного судочинства.

З адміністративного позову вбачається, що спір виник у сфері приватноправових відносин, що виникли із цивільних, а саме земельних відносин, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 13 і 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324 і гл.30 ЦК України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, ст.ст.2, 5 ЗК України).

Зі змісту постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 вбачається, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених ч.1 статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що об`єктом спору є земельна ділянка у межах території України, у зв`язку з чим, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Проте, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні докази, пояснення та аргументи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що заявником невірно визначено предмет та, найголовніше, підстави позову.

Так, в межах даного провадження не йдеться про право та порядок третіх осіб розпоряджатися на власний розсуд земельними ділянками, що належать їм на праві власності. Натомість, мова йде про дотримання відповідачем - Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області - як суб`єктом владних повноважень вимог законодавства при здійсненні своїх повноважень під час виконання владно-управлінських функцій шляхом прийняття депутатами ради певних рішень ради, а також про повноважність певних депутатів такої ради, що на підставі п.1 ч.1 статті 19 КАС України підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев