Справа № 340/1931/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1931/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.03.2020 року № 25 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 13.03.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до стажу періоди проходження військової служби з 19.04.1978 року по 19.04.1980 року та періодів роботи в колгоспі в 1989 роки - 128 днів, в 1990 роки - 358 днів, в 1991 роки - 265 днів, ВІ992 роки -299 днів, в 1993 роки - 282 днів, в 1994 роки - 264 днів, в 1995 роки - 224 днів, в 1996 роки -235 днів, в 1997 роки - 219 днів, в 1998 роки - 180 днів, в 1999 роки - 13 днів, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 13.03.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, долучивши до якої усі необхідні документи, проте у призначенні пенсії рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 04.03.2020 року № 25 відмовлено, оскільки до його трудового стажу не було зараховано періоди служби в армії та період роботи в колгоспі через недоліки у відповідних графах військового квитка та трудової книжки. ОСОБА_1 не погоджується з таким рішенням, оскільки не несе відповідальність ні за заповнення військового квитка, ні за заповнення трудової книжки. З цих підстав просить суд скасувати рішення про відмову в призначенні пенсій та зобов`язати призначити йому пенсію за віком з урахуванням спірних періодів.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиві на позов, витребувано у ГУ ПФУ в Кіровоградській області усі наявні докази, що стали підставою для прийняття спірного рішення від 04.03.2020 року № 25 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.15-16).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи та призначенні позивачу пенсії стало те, що позивачу не враховано період проходження військової служби у зв`язку з тим, що у військовому квитку не зазначено дату призову на військову службу та не розбірливо внесено запис про звільнення в запас. Крім того, не враховано період роботи в колгоспі з 31.07.1989 по 13.01.1999, оскільки записи в трудову книжку внесені з порушенням порядку видачі і ведення трудових книжок колгоспників, оскільки не вказано документи на підставі яких зазначено дані про встановлений та вироблений мінімум вихододнів за зазначені періоди та не всі записи завірені печаткою.

Ухвалою суду від 09.07.2020 р. судом у позивача витребувані належним чином завірену копію трудової книжки та військового квитка позивача (а.с.23).

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного (у порядку письмового) провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, досягнувши 60 років, звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком, надавши необхідні документи.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №25 від 04.03.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсія за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", розрахунком стажу загальний стаж становив 18 років 07 місяців 18 днів (надалі спірне рішення, а.с. 7).

До спірного рішення додано лист в якому зазначено про те, що за результатом розгляду наданих документів до страхового стажу не враховано період проходження строкової військової служби, в зв`язку з тим, що у військовому квитку не зазначено дату призову на військову службу та нерозбірливо внесено запис про звільнення в запас. Також не враховано період роботи в колгоспі з 31.07.1989 по 13.01.1999, оскільки записи в трудову книжку внесено з порушенням порядку видачі і ведення трудових книжок, оскільки не вказано документи на підставі яких зазначені дані про встановлений та вироблений мінімум вихододнів за зазначені періоди та не всі записи завірені печаткою.

Позивач, не погодившись з рішенням про відмову призначити пенсію з підстав, наведених у листі, звернувся до суду з даним позовом.

Отже, спір виник у зв`язку з відмовою відповідача зарахувати до страхового стажу позивача, час роботи окремих періодів.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії надав належним чином завірену копію трудової книжки та військового квитка.

Відповідно до частин 1, 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до пункту 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В даному спорі, трудовий стаж позивача підтверджується трудовою книжкою та військовим квитком, в яких наявні, як зазначив відповідач, певні недоліки щодо її заповнення.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як установлено судом, відповідачем не враховано періоди роботи позивача в колгоспі імені Кірова у період з 31.07.1989 року по 13.01.1999 рік, з огляду на те, що у трудовій книжці не вказано документи на підставі яких зазначені дані про встановлений та вироблений мінімум вихододнів у вказані періоди та не всі записи завірені печаткою. Крім того зазначено про те, що позивача було прийнято на роботу в колгосп ім. Кірова Маловисківського району, а вже розраховано з членів КСП імені Кірова.

Позивачем надана суду копія трудової книжки, в якій містяться зокрема такі записи (а.с.35-44):

№11 - 31.07.1989 «прийнято в колгосп ім.Кірова Маловисківського району», протокол №13 від 31.07.1989 р. (стор. 6-7);

№12 - 13.01.1999 р. «розрахований з членів КСП імені Кірова за власним бажанням, ст.38 КЗпП України", протокол №1 від 13.01.1999 р. (стор. 10-11).

Крім того на сторінках 8-9 трудової книжки міститься інформація про кількість трудоднів, назва посад на яких працював позивач (скотар, тракторист, різноробочий) та сума нарахованих грошей. На сторінці 9 трудової книжки наявні відтиски чотирьох печаток (колгоспу імені Кірова та КСП імені Кірова).

Так, у записі в трудовій книжці від 31.07.1989 року зазначено про прийняття в колгосп імені Кірова Маловисківського району, на печатці також зазначено «Маловисківський район, Новогригорівка». На печатці КСП ім.Кірова також вказано с. Новогригорівка Маловисківський район.

Так, на сторінці 7 трудової книжки наявний відтиск печатки колгоспу імені Кірова, а вже на сторінці 10 трудової книжки наявний відтиск печатки КСП ім.Кірова, при цьому на сторінці 9 трудової книжки дві печатки колгоспу імені Кірова, а дві - КПС ім.Кірова, при цьому підписи уповноваженої особи, яка здійснювала усі вищезазначені записи є однаковими.

Враховуючи зазначене, в даному випадку відбулась реорганізації колгоспу у КСП, що протягом дев`яностих років відбувалось майже з кожним колгоспом через його роздержавлення, а відсутність запису про реорганізацію, як на думку суду не може бути підставою для неврахування майже десяти років роботи до трудового стажу позивача.

Суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення належної суми соціальних виплат через недоліки записів трудової книжки. Із записів трудової книжки можливо зробити отримати усю необхідну інформація, яка стосується періоду роботи позивача.

Приписами пункту «а» частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Стосовно неврахування до трудового стажу двох років, періоду проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Тобто, період проходження позивачем військової служби повинен бути зарахований до його трудового стажу, оскільки сам факт проходження позивачем служби в армії ним не заперечується.

Оглянувши копію військового квитка, суд зазначає про відсутність підстав, які б унеможливлювали дійти висновку про період перебування на військовій службі, а не чіткість чи не розбірливість записів не може бути перепоною до отримання позивачем соціального захисту у вигляді призначення йому пенсії за віком. Військовий квиток НО №4021094 виданий 11 квітня 1978 року, у графі 2 «відношення до військової служби» зазначено про те, що позивач придатний до служби та призваний на військову службу і направлений в частину 19 квітня 1978 року. У пункті 12 зазначено про те, що 19 квітня 1980 року на підставі наказу від 22.03.1980 р. звільнений в запас з направленням на військовий облік, отже період проходження служби з 19.04.1978 р. по 19.04.1980 р. належить зарахувати до трудового стажу позивача.

Вирішуючи спір стосовно не зарахування до трудового стажу позивача періоду проходження військової служби та період його роботи у колгоспі імені Кірова, суд установив, що відповідач, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії та подані ним документи, не перевіряв факт його роботи та служби у спірних періодах, а відмовився його зарахувати лише з тих підстав, що у трудовій книжці та військовому квитку наявні певні недоліки заповнення відповідних граф.

На думку відповідача, порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, а також нечіткість у записах військового квитка, як на думку відповідача, є підставою неврахування спірних періодів до трудового стажу.

Оцінюючи такі доводи, суд виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 2, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Проте, зміст записів у трудовій книжці та військовому квитку позивача не робить не можливим встановлення трудового стажу позивача.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, і лише в разі її відсутності або відсутності у ній відповідних записів, що не дозволяє з`ясувати відомості про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. Огляд трудової книжці дає підстави дійти суду висновку, що остання містить усю необхідну інформацію для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка застосовувалася до прийняття наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Позивач не має нести тягар відповідальності через порушення посадовими особами колгоспу Інструкції щодо заповнення трудової книжки та військового квитка.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Наведене вище, як на думку суду, є достатнім для зарахуванням до страхового стажу позивача період роботи у колгоспі з 31.07.1989 року по 13.01.1999 року та періоду проходження ним військової служби з 19.04.1978 року по 19.04.1980 року, який протиправно не було враховано відповідачем, а відтак рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 04.03.2020 року №25 підлягає скасуванню як протиправне.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до cтатті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року; Конвенція набула чинності для України 11 вересня 1997 р.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Згідно частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Так, ухвалою суду витребувано від відповідача усі наявні докази, що стали підставою для прийняття спірного рішення, проте, серед долучених до справи доказів, відповідачем не була долучена заява позивача про призначення пенсії, натомість у листі до спірного рішення зазначено про те, що заява позивача про призначення пенсії датована 25.02.2020 року.

Позивач із заявою про призначення пільгової пенсії звернувся 25.02.2020 року, за якою відповідачем винесено рішення №25 від 04.03.2020 року, а відтак належним способом судового захисту без втручання суду в дискрецію пенсійного органу є зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення пенсії позивача за його заявою. При цьому питання щодо призначення пенсії повинно бути вирішено саме з дати його звернення з відповідною заявою - 25.02.2020 року.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що при здійсненні відповідачем зарахування до трудового стажу період спірних періодів, ним не буде проведено дій щодо призначення, нарахування та виплати позивачу пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Саме скасування рішення про відмову в призначенні пенсії не відновить повністю порушеного права позивача, а тому суд вважає, що належним та допустимим в даному спорі способом захисту порушеного права позивача, без переймання дискреційних функцій Пенсійного фонду України, буде зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області вирішити питання щодо призначення відповідної пенсії з дати його звернення 25.02.2020 р., зарахувавши до трудового стажу періоду військової служби позивача з 19.04.1978 р. по 19.04.1980 р. та період роботи позивача з 31.07.1989 р. до 13.01.1999 р.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с.4), а тому цю суму слід стягнути на його користь рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначення пенсії за віком №25 від 04.03.2020 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вирішити питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 за заявою від 25.02.2020 року, зарахувавши до його трудового стажу період військової служби з 19.04.1978 р. по 19.04.1980 р. та період його роботи в колгоспі з 31.07.1989 р. по 13.01.1999 р.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (с.Новознесенськ, Маловисківський район, Кіровоградська область; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (, вул. Соборна 7а, м. Кропивницький, 25009).

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук