Справа № 520/5702/2020
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2020-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

07 серпня 2020 р. № 520/5702/2020

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мар`єнко Л.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині ненарахування та відмови у здійсненні перерахунку у призначені та виплаті довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп 2016 від 08 червня 2016 року у справі № 1-8/2016, а саме у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, виходячи зі стажу судді у відставці - ОСОБА_1 - 25 років 3 місяці, з урахуванням половини навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, та роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області з 02.09.1993 по 07.06.2004, та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова з 07.06.2004 по 03.10.2016, починаючи з 03.10.2016 та починаючи з 18.02.2020 у не нарахуванні та відмові у виплаті ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016, з урахуванням рішення Конституційного суду від 18.02.2020 №2-р/2020 справа 31-15/201894086/16;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному заклад - Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці, роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області 10 років 8 місяців та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова 12 років 3 місяці 27 днів та починаючи з 03.10.2016 нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу роботи що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному заклад - Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці, роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області 10 років 8 місяців та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова 12 років 3 місяці 27 днів та починаючи з 19.02.2020 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року з урахуванням - рішення Конституційного суду від 18.02.2020 року №2-р/2020 справа 31-15/201894086/16.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до загального стажу роботи, який дає право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить більше 25 років, тому позивач має право на призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді в період з 03.11.2016 року по 18.02.2020 року. Позивач, також, посилається на рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 року, зазначаючи, що щомісячне грошове утримання має становити 90% з 03.11.2016 року по 18.02.2020 рік, і 60% з 19.02.2020 року.

Від представника відповідача - Баєвої Г., через канцелярію суду, надійшли письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12.03.2020 до 24.04.2020 на усій території України карантин.

На засіданні Кабінету Міністрів України 04 травня 2020 року карантин продовжено до 22 травня 2020 року.

На засіданні Кабінету Міністрів України 20 травня 2020 року карантин продовжено до 22 червня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року №500 карантин продовжено до 31 липня 2020 року.

В подальшому Кабінетом Міністрів України було продовжено строк карантину до 31.08.2020 року

Відповідно до положень пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), в редакції до прийняття Закону України від 16 червня 2020 року № 693-ІХ - строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114,122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

Позивач - ОСОБА_2 , 01 вересня 1988 року наказом №137С від 05.08.1988 року зарахована студенткою 1 курсу денного факультету Харківського юридичного інституту. 20 березня 1991 року наказом №21 від 28.03.1991 року , згідно Постанови РМ УССР № 64 від 20.03.1991 Харківський юридичний інститут перейменовано в Українську юридичну академію. Наказом № 103 -с від 28.06.1993 року позивача відраховано в зв`язку з закінченням академії. Таким чином, строк навчання ОСОБА_1 на денному факультеті склав 4 року 8 місяців.

02 вересня 1993 року наказом УВС Харківської області № 49 о/с від 09.09.1993 року позивач прийнята на службу в органи внутрішніх справ України на посаду слідчого відділу внутрішніх справ Ленінського району м. Харкова.

Наказом МВС № 392 від 10.07.1994 року відділ внутрішніх справ Ленінського району м. Харкова перейменовано в Ленінський районний відділ ХМУ УМВС України в Харківській області.

07.06.2004 року наказом УМВС України в Харківській області № 92 від 07.06.2004 року ОСОБА_1 звільнена з органів внутрішніх справ України, з посади слідчого Ленінського районного відділу ХМУ УМВС України в Харківській області та згідно з Положенням по проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України звільнена у відставку за ст. 64 п. « 3» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу у інші міністерства і відомства з 07.06.2004 року.

Вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні 13 років 02 місяці 05 днів. Строк роботи на посаді слідчого МВС України склав 10 років 8 місяців.

07 червня 2004 року на підставі Указу Президента України від 11 травня 2004 року № 514/2004 «Про призначення суддів», наказом Начальника територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області від 07.06.2004 року, ОСОБА_1 зарахована на посаду судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, та відповідно до ст.44 Закону України «Про статус суддів» позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, як такій що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, що дає право на одержання надбавки за вислугу років до посадового окладу судді та додаткової відпустки, саме у зв`язку з попередньою роботою на посаді слідчого Ленінського районного відділу ХМУ УМВС України в Харківській області.

Наказом №02-07/86 від 19.12.2011 року відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» встановлено надбавку за вислугу років на посаді судді понад 15 років у розмірі 25 % від загальної суми посадового окладу судді та додаткової відпустки.

Наказом №02-07/40 від 02.09.2013 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» відповідно до п.5 ст. 129 та п.11 розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років на посаді судді понад 20 років в розмірі 50% від посадового окладу судді та додаткової відпустки .

Постановою Верховної Ради України від 01.04.2010 року № 2008 -VI «Про обрання суддів» відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 85, ч. 1 ст. 128 Конституції України ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.

Постановою Верховної Ради України №1600VIІІ від 22.09.2016 року «Про звільнення суддів» відповідно до п. 2,3.9 ч. 5 ст. 126 Конституції України у зв`язку з поданням Вищої Ради Правосуддя № 2156/0/15-16 від 14.09.2016 року ОСОБА_1 заяви по відставку - звільнено з посади судді Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Наказом №02-07/98 від 03.10.2016 р. відрахована зі штату Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв`язку зі звільненням у відставку.

13 жовтня 2016 року позивач звернулась до Управління пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії, а саме довічного грошового утримання, в розмірі визначеного чинним законодавством, а саме з урахуванням стажу роботи на посаді судді понад 25 років.

В грудні 2019 року ОСОБА_1 стало відомо що розпорядженням № 189367 від 01.12.2016 р. їй встановлено довічне утримання в розмірі 80% від заробітку працюючого судді.

11.12.2019 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перерахунок призначеної раніше пенсії, а саме в частині здійснення перерахунку довічного утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди з часу набуття такого права, а саме з 3 жовтня 2016 року, що є часом звільнення з посади судді у відставку і відповідно в подальшому враховувати саме 90% від суддівської винагороди та виплаті всіх недоотриманих сум.

11.01.2020 року Управління ПФУ в Харківській області повідомила позивача щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового в розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди.

28.02.2020 року позивач звернулась до Пенсійного фонду щодо здійснення перерахунку довічного утримання з урахуванням положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року при цьому враховувати стаж роботи на посаді судді понад 25 років.

Листом №1795/0326-20 від 02.03.2020 позивачу було направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №67 від 02.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку з підстав відсутності порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів після винесення рішення Конституційним судом України від 18.02.2020 року рішення щодо визнання неконституційним пункт 25 розділу прикінцевих та перехідних положень, при цьому окремим листом №32160/02.12.20 від 20.03.2020 позивач повідомлений про відсутність підстав у пенсійного фонду здійснювати позивачу розрахунок довічного грошового утримання із застосуванням 80 відсотків суддівської винагороди у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 25 річного стажу роботи на посаді судді.

Не погодившись із вищевказаними рішеннями та діями відповідача, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Щодо загального стажу судді у відставці - ОСОБА_1 - 25 років 3 місяці, з урахуванням половини навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області з 02.09.1993 по 07.06.2004 та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова з 07.06.2004 по 03.10.2016, суд зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, згідно п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

При цьому, згідно пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні вимоги містив п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді), яким було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, що діяла на день призначення (обрання) позивача суддею) від 15.12.1992 року № 2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента України №584 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинного та в редакції на момент роботи позивача на посаді судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, з наведеного вбачається, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період проходження строкової військової служби, а також період роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Як встановлено в ході розгляду справи - строк навчання ОСОБА_1 в Українській юридичній академії, на денному факультеті, складає 4 роки 8 місяців.

Наказом МВС № 392 від 10.07.1994 року відділ внутрішніх справ Ленінського району м. Харкова перейменовано в Ленінський районний відділ ХМУ УМВС України в Харківській області.

07.06.2004 року наказом УМВС України в Харківській області № 92 від 07.06.2004 року ОСОБА_1 звільнена та згідно з Положенням по проходження служби рядовим и начальницьким складом ОВС України звільнена у відставку за ст. 64 п. « 3» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу у інші міністерства і відомства з 07.06.2004 року.

Вислуга років в органах внутрішніх справ України з 02.09.1993 року по 07.06.2004 рік, на день звільнення, складає у календарному обчисленні 13 років 02 місяці 05 днів.

Строк роботи на посаді слідчого МВС України склав 10 років 8 місяців.

07 червня 2004 року на підставі Указу Президента України від 11 травня 2004 року № 514/2004 «Про призначення суддів», наказом Начальника територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області від 07.06.2004 року, ОСОБА_1 зарахована на посаду судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, та відповідно до ст.44 Закону України «Про статус суддів» позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, як такій що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, що дає право на одержання надбавки за вислугу років до посадового окладу судді та додаткової відпустки, саме у зв`язку з попередньою роботою на посаді слідчого Ленінського районного відділу ХМУ УМВС України в Харківській області.

Наказом №02-07/86 від 19.12.2011 року відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» встановлено надбавку за вислугу років на посаді судді понад 15 років у розмірі 25 % від загальної суми посадового окладу судді та додаткової відпустки.

Наказом № 02-07/40 від 02.09.2013 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» відповідно до п.5 ст. 129 та п.11 розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років на посаді судді понад 20 років в розмірі 50% від посадового окладу судді та додаткової відпустки .

Постановою Верховної Ради України №1600VIІІ від 22.09.2016 року «Про звільнення суддів» відповідно до п. 2,3.9 ч. 5 ст. 126 Конституції України у зв`язку з поданням Вищої Ради Правосуддя № 2156/0/15-16 від 14.09.2016 року ОСОБА_1 заяви по відставку - звільнено з посади судді Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Наказом №02-07/98 від 03.10.2016 року відрахована зі штату Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв`язку зі звільненням у відставку.

Також, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача, який дає їй право на відставку, вбачається, що вказані періоди були враховані при прийнятті рішення про відставку позивача (а.с.34).

Cуд зазначає, що для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 р.) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів" (Закон втратив чинність 30.07.2010 р.; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01.01.2011 р.) та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року N 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Така ж позиція викладена і в Листі Державної судової адміністрації, від 25.03.2011 року № К-283/11 "Щодо оплати праці суддів".

Висновок відповідача про наявність у позивача стажу на посаді судді менше 20 років прямо суперечить рішенню Вищої ради правосуддя № 2156/0/15-16 від 14.09.2016 року (а.с.26) про звільнення позивача з посади судді у відставку, в якому чітко вказано, що додані до заяви позивача документи свідчать, що суддя Мельник І.М. має достатній для звільнення у відставку стаж роботи (тобто, не менше 20 років, а саме 25 років 3 місяці), визначений на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Таким чином, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, а тому, враховуючи, що позивача було обрано на посаду судді до набрання чинності Законом України "Про судоустрій та статус суддів" за позивачем зберігся визначений ДСА стаж роботи на посаді суді та складає 25 років 3 місяців, в тому числі: половина навчання на денному факультеті - 02 рік 05 місяців; робота на посаді слідчого - 10 років 07 місяців 07 днів; на посаді судді - 12 років 01 місяць.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.03.2018 року №308/6953/17, від 19.06.2018 року №243/4458/17, від 28.11.2019 року №342/119/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо призначення відповідачем, розпорядженням №189367 від 01.12.2016 року, позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% його суддівської винагороди, замість 90 % такої винагороди, суд зазначає наступне.

Суд враховує висновки рішення Верховного суду по зразковій справі №0640/3835/18 від 01.11.2018 року.

02.06.2016 року прийнято Закон України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) № 1401-VIII та новий Закон України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII (далі Закон від 02.06.2016 або Закону № 1402), які набрали чинності 30.09.2016 року.

У частині 3 статті 142 - Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (у редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016, яка діяла на час звернення позивача з заявою про перерахунок) в частині перерахунку розміру щомісячного довічного грошового забезпечення зазначено:

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, у Розділі XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону передбачено певні особливості визначення розміру суддівського винагороди та, відповідно, розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці:

Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Розмір посадового окладу судді становить:

з 1 січня 2017 року:

а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) з 1 січня 2018 року:

а) для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) з 1 січня 2019 року:

а) для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

4) з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. (Пункт 24 розділу XII в редакції Закону № 1774-VIII від 06.12.2016)

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. (Пункт 25 розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016; в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016).

Аналіз пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення дозволяє виділити дві категорії суддів з різними умовами отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: (а) судді, які:

- пройшли кваліфікаційне оцінювання;

- за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після 30.09.2016

- пропрацювали на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо них відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

На цих суддів поширюється дія Закону від 02.06.2016 і вони мають право (набудуть після настання усіх передбачених Законом умов) на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років додатково два відсотки грошового утримання судді.

(б) судді, які вийшли у відставку після набрання чинності Законом від 02.06.2016, тобто після 30.09.2016.

Для цих суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 згідно наказу №02-07/98 від 03.10.2016 р. відрахована зі штату Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв`язку зі звільненням у відставку.

Оскільки позивач вийшла у відставку 03.10.2016 року, тобто до 30.09.2016 року, то положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону від 02.06.2016 на неї поширюються.

За встановлених у справі обставин щодо врахування при звільненні позивача у відставку повних 25 років 3 місяці його стажу в якості стажу судді, що дає йому право на таку відставку, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен складати 90% його суддівської винагороди, а дії відповідача про призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% його суддівської винагороди є протиправними.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №67 від 02.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку з підстав відсутності порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів після винесення рішення Конституційним судом України від 18.02.2020 року, суд зазначає, що спірні правовідносини розглядаються з урахуванням висновків зразкової справи №620/1116/20.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 - право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 року у справі №200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Разом з цим, суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач з 19.02.2020 року, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

При цьому, на переконання суду, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Цneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» («Doran v. Ireland», заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» («Salah Sheekh v The Netherlands»; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

До того ж, міжнародні документи з питань статусу та незалежності суддів, зокрема Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основні принципи незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 від 13.12.1985), Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийняті резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалені резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15.12.1989), Європейський статут судді (ухвалений Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейська хартія щодо статусу суддів (10.07.1998), Загальна (Універсальна) хартія судді (схвалена Міжнародною Асоціацією Суддів 17.11.1999, Тайпеї (Тайвань), закріплюють єдиний підхід щодо отримання суддею достатньої винагороди для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень. Рівень суддівської винагороди встановлюється з тим, щоб захистити суддів від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Крім того, відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) «незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її».

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Отже, забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Різниця у правах суддів у відставці на перерахунок їх довічного грошового утримання судді в залежності від проходження ними кваліфікаційного оцінювання під час перебування на посаді судді та (або) необхідності пропрацювати на посаді судді три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Враховуючи викладене, для поновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку щодо виходу вийти за межі позовних вимог та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №67 від 02.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку з підстав відсутності порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів після винесення рішення Конституційним судом України від 18.02.2020 року.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №67 від 02.03.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці, роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області 10 років 8 місяців та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова 12 років 3 місяці 27 днів.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині ненарахування та відмови у здійсненні перерахунку у призначені та виплаті довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп 2016 від 08 червня 2016 року у справі № 1-8/2016, а саме у розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, виходячи зі стажу судді у відставці - ОСОБА_1 - 25 років 3 місяці, з урахуванням половини навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харкова з 01.09.1988 по 28.06.1993, та роботи на посаді слідчого Ленінського районного відділу Харківського міського управління УМВС України в Харківській області з 02.09.1993 по 07.06.2004, та роботи на посаді судді Комінтернівського району м. Харкова з 07.06.2004 по 03.10.2016, починаючи з 03.10.2016 та починаючи з 18.02.2020 у не нарахуванні та відмові у виплаті ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум, відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року, з урахуванням рішення Конституційного суду від 18.02.2020 №2-р/2020 справа 31-15/201894086/16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 03.10.2016 по 18.02.2020 року включно, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області починаючи з 19.02.2020 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 60 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року, з урахуванням рішення Конституційного суду від 18.02.2020 року №2-р/2020 справа 31-15/201894086/16, та з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України (майдан Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мар`єнко Л.М.