Справа № 640/21061/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Київ № 640/21061/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування до трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у ТОВ «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в ТОВ «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати відповідний період до його стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу періоди роботи позивача у ТОВ «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в ТОВ «ТУР» з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003. Позивач вказує, що відмова відповідача у зарахуванні зазначених періодів є формальною та не підкріпленою нормами права.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про відсутність підстав для зарахування позивачеві спірних періодів до трудового стажу, оскільки у трудовій книжці позивача назва підприємства, яка приймає на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, яка звільняє, а також відсутній код ЄДРПОУ або ідентифікаційний код на печатці при звільненні.

З огляду на наведене, відповідає стверджує, шо дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, та такими, що вчинені в межах компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 відкрито спрощене провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Із заявою про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи до суду не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Подольським РУ ГУ МВС України в м. Києві 11.12.2001 (а.с. 14-15).

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 ( а.с.27-30), ОСОБА_1 , зокрема:

- з 09.06.1992 по 03.11.1998 позивач працював на посаді начальника відділу охорони, завідувача комерційного відділу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дельта»;

- з 25.03.1998 по 22.10.1999 позивач працював на посаді старшого товарознавця у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тур»

- з 10.01.2001 по 31.01.2003 позивач працював на посаді начальника відділу охорони у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тур».

08.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про підтвердження стажу роботи, у якій просив зарахувати до трудового стажу період роботи у ТОВ «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в ТОВ «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003 (а.с.16).

Листом від 11.06.2019 №125186/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу повідомлено, що періоди роботи з 09.06.1992 по 03.11.1998 не враховано до стажу, оскільки в трудовій книжці назва підприємства, яка приймає на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, яка звільняє, а також відсутній код ЄДРПОУ або ідентифікаційний код підприємства на печатці при звільненні. Періоди роботи з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003 не враховано до стажу, оскільки в трудовій книжці назва підприємства, яка приймає на роботу не відповідає назві підприємства на печатці, яка звільняє, а також відсутній код ЄДРПОУ або ідентифікаційний код підприємства на печатці при звільненні (а.с.17).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Частиною четвертою статті 24 Закону 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.14 Інструкції передбачено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі

професій».

Згідно з пунктом 2.27 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 вищезазначеної Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як убачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 останній працював з 09.06.1992 по 03.11.1998 у Мале багатопрофільне підприємство «Дельта» начальником відділу охорони, а з 01.10.1992 завідувачем комерційного відділу. Про даний період роботи свідчать записи у трудовій книжці №№ 15-18.

З 06.11.1998 ОСОБА_1 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тур» старшим товарознавцем і звільнений з роботи 22.10.1999 за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Про період роботи в ТОВ «ТУР» свідчать записи в трудовій книжці №№ 19-20 та № 25.

У період з 10.01.2001 по 31.01.2003 позивач працював начальником відділу охорони у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тур» та був звільнений за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням), про що свідчать записи в трудовій книжці №№23-24.

Із дослідженої судом вищевказаної трудової книжки позивача судом встановлено, що усі записи у ній виконані чітким правописом українською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

З матеріалів справи з`ясовано, що підставою для не зарахування органом ПФУ вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 слугувало те, що печатки ТОВ «Дельта» та ТОВ «Тур» при звільненні не містять ідентифікаційного коду підприємств, а також позивачем не підтверджено правонаступництво Малого багатопрофільного підприємства «Дельта».

Суд вважає необґрунтованими такі висновки відповідача, оскільки, на переконання суду, недоліки при заповненні трудової книжки позивача не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні йому страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів, позаяк, як встановлено судом, вказані записи у трудовій книжці ОСОБА_1 повністю підтверджують його стаж на посаді начальника відділу охорони та завідувача комерційного відділу в ТОВ «Дельта» та стаж на посаді старшого товарознавця та начальника відділу охорони в ТОВ «Тур».

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазначена, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зазначає, що відсутність ідентифікаційного коду на печатці при звільненні працівника, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є достатньою підставою для не зарахування цього періоду до стажу роботи працівника, від якого, в свою чергу, не залежить правильність заповнення трудової книжки.

Крім того, наголошуючи на неповноті записів трудової книжки позивача щодо спірного періоду його роботи, відповідач, всупереч вимогам частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав жодних доказів в підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Що стосується аргументів відповідача відносно відсутності підтверджуючих документів правонаступництва між Малим багатопрофільним підприємством «Дельта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта», суд вважає такі необґрунтованими, оскільки у даному випадку відповідач не був позбавлений можливості скористатися своїми повноваженнями, передбаченими частиною 3 статті 44 Закону 1058-IV, та звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» і з`ясувати факт можливого правонаступництва між МБП «Дельта» та ТОВ «Дельта», що усунуло б будь-які сумніви відносно достовірності запису у трудовій книжці позивача.

Водночас, позивачем було вжито всіх можливих заходів для надання підтверджуючих спірних період роботи документів, зокрема, надано отриману відповідь архівної установи від 01.08.2019 № 068-068/ОП/Ш-818-1206 про неможливість надати архівну довідку про стаж роботи ОСОБА_1 за період роботи в ТОВ «Дельта» через відсутність на зберіганні запитуваних документів.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу позивача спірних періодів з 09.06.1992 по 03.11.1998, з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 09.09.2019 №20921/Ш-11, про відмову у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003, є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 30.10.2019 (а.с.4).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 09.09.2019 №20921/Ш-11, про відмову у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дельта» з 09.06.1992 по 03.11.1998 та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТУР» періоди з 06.11.1998 по 22.10.1999 та з 10.01.2001 по 31.01.2003.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась