Справа № 120/2309/19-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2309/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

05 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Лифара Дмитра Володимировича,

представника відповідача: Кухрівського Олександра Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач ТОВ "КАІСА-СЕРВІС" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Вінницькій області по незабезпеченню автоматичного збільшення суми, на яку товариство з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму від`ємного значення податку, непогашеного та задекларованого позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ, у розмірі 136490,00 грн. в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Також, позивач просив зобов`язати Державну податкову службу України та Головне управління ДПС у Вінницькій області збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку товариство з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму від`ємного значення податку, непогашеного та задекларованого позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ, у розмірі 136490,00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Вінницькій області по незабезпеченню автоматичного збільшення суми, на яку товариство з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму від`ємного значення податку, непогашеного та задекларованого позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ, у розмірі 136490,00 грн. в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Зобов`язано Державну податкову службу України та Головне управління ДПС у Вінницькій області збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку товариство з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму від`ємного значення податку, непогашеного та задекларованого позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ, у розмірі 136490,00 грн.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" сплачений судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" сплачений судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - без змін.

06.05.2020 представником Головного управління ДПС у Вінницькій області подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині зазначення боржника - Головного управління ДПС у Вінницькій області. Обґрунтовуючи подану заяву представник Головного управління ДПС у Вінницькій області зазначає, що не має технічної можливості виконати рішення суду від 30.10.2019, оскільки виконання даного рішення можливе лише на рівні ДПС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач (Головне управління ДПС у Вінницькій області) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення заяви щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині зазначення боржника - Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи зазначені в своїй апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2019, окрім іншого, зобов`язано Державну податкову службу України та Головне управління ДПС у Вінницькій області збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму від`ємного значення податку, непогашеного та задекларованого позивачем у рядку 24 податкової декларації з ПДВ, у розмірі 136490,00 грн.

25.03.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/2309/19.

Разом з тим, у поданій заяві від 06.05.2020 представник Головного управління ДПС у Вінницькій області просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, в частині зазначення боржника - Головного управління ДПС у Вінницькій області.

При цьому, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник посилається на відсутність у Головного управління ДПС у Вінницькій області технічної можливості виконати рішення суду від 30.10.2019, оскільки виконання даного рішення можливе лише на рівні ДПС України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції також зазначив, що задоволення вимог заяви представника Головного управління ДПС у Вінницькій області шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в частині зазначення боржником Головного управління ДПС у Вінницькій області, фактично призведе до його виключення із складу боржників, що буде суперечити резолютивній частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2019 та є не припустимим.

При цьому, обґрунтованість рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2019, в частині зобов`язання саме ДПС України та Головного управління ДПС у Вінницькій області збільшити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку ТОВ "КАІСА-СЕРВІС" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, додатково підтверджується постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020, прийнятої за наслідками розгляду апеляційної скарги представника Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що із змісту апеляційної скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області мотиви, за яких апелянт просив скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2019, є ідентичні тим мотивам, на які представник Головного управління ДПС у Вінницькій області посилається як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В свою чергу, суд апеляційної інстанції визначив мотиви апеляційної скарги необґрунтованими.

На підставі вказаного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання виконавчого листа №120/2309/19 таким, що не підлягає виконанню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.2 ст.374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В свою чергу, основним аргументом заяви є та обставина, що Головне управління ДПС у Вінницькій області не має можливості виконати судове рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дане питання також було предметом розгляду суду апеляційної інстанції і підставою для перегляду рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року. (т.1 а.с.136)

В свою чергу, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що заявник фактично має намір повторно вирішити питання, яке вже було предметом перегляду при розгляді справи по суті.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновки про відмову у задоволенні заяви, на основі наведених вище обставин.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 серпня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.