Справа № 380/4309/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4309/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліонс Транс"

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліонс Транс" на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів заборгованості в сумі 31504,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», для підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній частиною першою статті 19 вважається працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Згідно з ч. 11 ст.19 Закону норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю визначається виключно цим Законом. Позивач вказує, що таким чином, на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив працевлаштування осіб з інвалідністю та порядок його обчислення. Зазначає, що 06 лютого 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліоне Транс" подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ). Згідно із наданим Звітом, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ТзОВ "Ліонс Транс" (код рядка 01) становила 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для Відповідача становив 1 особу. Отже відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 особи. Відповідно до ст.20 Закону підприємства, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, яке використовує найману працю, за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом до встановленого нормативу. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємствами, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. І ст.19 Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених вищезазначеним Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського кодексу України. У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду, їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації в порядку, передбаченому законодавством. Позивачем з`ясовано, що середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2019 рік у відповідача становила 62 596,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.20 Закону, сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті 31 295, 04 грн. Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році було 15 квітня 2020 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2020 по 07.05.2020р. (22 дні) складає 206,36 грн. Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, заборгованість перед відділенням Фонду за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році становить 31 504,40 грн. (АГС -31 295,04 грн., пеня - 206,36 грн.), яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 05.07.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав, долучив 06.07.2020 до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - "Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ". Отже, п.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлює (розмежовує, поділяє) обов`язки, а саме: 1)Підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам, які використовують найману працю, в тому числі і для Відповідача, - встановлено обов`язок виділити та створити робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю. Що і було зроблено Відповідачем (відповідно до наказу №55-ОД від 29.12.2018р. та змін до штатного розпису на 2019 рік. що додаються до даного відзиву на позовну заяву); 2) Підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам, які використовують найману працю, в тому числі і для Відповідача, - встановлено обов`язок надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю. Що і було зроблено Відповідачем (відповідно до поданої Відповідачем та отриманою державною службою зайнятості, - звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 05.10.2018р. (отримано Львівським обласним центром зайнятості 09.10.2018р.), та повторно подано звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 16.01.2019р. (отримано Львівським обласним центром зайнятості 22.01.2019р.). Звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН додаються до даного відзиву на позовну заяву); 3) Підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам, які використовують найману працю, в тому числі і для Відповідача, - встановлено обов`язок звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Що і було зроблено Відповідачем (копія Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма №10-Ш) за 2019 рік долучено Позивачем до позовної заяви). Відповідач зазначає, що не може нести відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, оскільки ним вжито необхідних заходів по створенню робочих місць для інвалідів, зокрема, створено робоче місце для інваліда та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформовано відповідні установи.

Ухвалою від 08.07.2020 судом витребувано у відповідача відомості про дату відкриття вакансії прибиральника службових приміщень та докази подання не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії звітності форми №3-ПН.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів відповідачем 22.07.2020 надіслано суду витребувані докази.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

06 лютого 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліоне Транс" подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ) (а.с.4).

Згідно із наданим Звітом, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ТзОВ "Ліонс Транс" (код рядка 01) становила 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для відповідача становив 1 особу.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2019 рік у Відповідача становила 62 596,00 грн. (код рядка звіту -05).

Останнім днем сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році є 15 квітня 2020 року. Сума пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16.04.2020 по 07.05.2020р. (22 дні) складає 206, 36 грн.

Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначені суми, заборгованість перед відділенням Фонду за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році становить 31504,40 грн. (АГС -31 295,04 грн., пеня - 206,36 грн.) (а.с.5).

Суд при вирішенні спору виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Частиною першою статті 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону (частини друга, третя статті 20 цього ж Закону).

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.3 статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. здійснює державна служба зайнятості

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

На виконання цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

В контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Однак на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Судом з поданих відповідачем до справи доказів встановлено, що з 25.03.2015р. прибиральником службових приміщень на ТОВ "Ліоне Транс" працевлаштована особа з інвалідністю - ОСОБА_1 , яка є інвалідом дитинства із третьою групою інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.05.2001р. (посвідчення видане на термін з 20.12.2000р., безтермінове), довідкою серії ЛВА - 1 №030268 від 20.12.2000р., та витягом із акту огляду у МСЕК (додаток до довідки серії ДВА - 1 №030268 від 20.12.2000р.) .

Зазначені документи, а саме: посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.05.2001р., довідка серії ЛВА - 1 №030268 від 20.12.2000р., та витяг із акту огляду у МСЕК (додаток до довідки серії ЛВА - 1 №030268 від 20.12.2000р.), - виписані на ім`я ОСОБА_2 , яка в свою чергу змінила прізвище із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у зв`язку із одруженням, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.08.2009р., про що у Книзі реєстрації шлюбів 2009 року серпня місяця 22 числа зроблено відповідним актовий запис за №55.

Судом встановлено, що 04.10.2018р. відповідно до Наказу №5- від 04.10.2018р. припинено трудовий договір із ОСОБА_1 , яка працювала на у ТОВ "Ліоне Транс" на посаді прибиральниці (прибиральник службових приміщень) на ставці 0,75 посадового окладу (розмір заробітної плати 3 000,00 грн. на місяць), та звільнена за власним бажанням працівника, відповідно до поданої нею заяви від 20.09.2018р.

Відповідно до п.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам, які використовують найману працю, в тому числі і для відповідача, - встановлено обов`язок надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання вищевказаної норми закону та у повній відповідності до вимог Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" подано 05.10.2018р (тобто у термін не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії) та отримано 09.10.2018р (тобто у термін не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії) державною службою зайнятості, - звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 05.10.2018р. (а.с.22).

Отже особа з інвалідністю звільнена - 04.10.2018р., вакансія відкрита - 05.10.2018р., звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 05.10.2018р. отримана Львівським обласним центром зайнятості 09.10.2018р., який с третім робочим днем, оскільки 06, 07.10.2018 року є вихідними днями.

Також судом встановлено, що додатково (у зв`язку із зміною, збільшенням розміру мінімальної заробітної плати із 01.01.2019р.), - відповідачем повторно подано звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 16.01.2019р. (отримано Львівським обласним центром зайнятості 22.01.2019р.) (а.с.23).

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у Постанові від 26.06.2018 р. справа №806/1368/17 адміністративне провадження №К/9901/5558/17 вказав, що «за змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості. Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. Суд звертає увагу, що обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується. Отже, з 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом. Вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (далі - Наказ № 316). Згідно з Наказом № 316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Наказ № 316 набрав чинності 12 липня 2013 року, а тому з цієї дати встановлено обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Тобто, на час спірних правовідносин (у 2015 році) законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існував обов`язок підприємств одноразово подавати форму 3-ПН, а саме не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Відповідач подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за 2015 рік вперше 05 січня, тим самим вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення».

З урахуванням встановлених фактичних обставин у даній справі суд дійшов висновку, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів, визначених Законом щодо працевлаштування особи з інвалідністю, а тому ТОВ "Ліоне Транс" виконало вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щодо сприяння ефективної реалізації своїх прав особою з інвалідністю. Відповідачем виділено та створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю, а саме прибиральник службових приміщень (підтверджується Наказом №33-ОД від 26.12.2017р. та змінами до штатного розпису на 2018 рік, Наказом №55-ОД від 29.12.2018р. та змінами до штатного розпису на 2019 рік); подано звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 05.10.2018р. та від 16.01.2019р. (повторно) (отримано Львівським обласним центром зайнятості 09.10.2018р., та 22.01.2019р. відповідно), з метою надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування особи з інвалідністю; дотримано строк у три робочі дні з дати відкриття вакансії на подання звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН; відзвітовано до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування особи з інвалідністю шляхом подання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма №10-ПГ) за 2019 рік до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано.

Суд погоджується з доводами відповідача, що причини не працевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі N 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі N 807/612/16, від 26.06.2018 у справі N 806/1368/17, від 11.09.2018 у справі N 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі N 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі N 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі N 812/1164/18, 24.06.2020 справа N 440/2008/19 провадження N К/9901/31243/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку позивачем не доведено наявність складу правопорушення, а тому відсутні підстави для господарсько-правової відповідальності відповідача, відтак позов не підлягає задоволенню.

Відповідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 255, 294, 295, КАС України, суд

у х в а л и в :

1. У задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліонс Транс" в сумі 31504,40 грн - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05.08.2020р.

Суддя Коморний О.І.