Справа № 500/1488/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1488/20

06 серпня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис №2284 та свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.11.2015, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, а саме вказати місце народження ОСОБА_1 : Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське замість села Балахоповське.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 листопада 2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2284 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

При видачі вказаного свідоцтва про шлюб було допущено помилку, а саме, місце народження ОСОБА_1 вказано Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське замість село Балахоновське.

Позивач звернулася до відповідача про надання роз`яснення щодо внесення змін до актового запису про шлюб №2284 від 21.11.2015, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, а саме виправити місце народження нареченої з "Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське" на "Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське".

12.06.2020 відповідачем надано відповідь за №1179/24.16.1-07.6 на заяву позивача від 10.06.2020, згідно якої Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не має правових підстав щодо прийняття заяви на внесення змін , оскільки поданих документів заявник є громадянкою Російської Федерації та інформує про те, що дане питання може бути вирішене в судовому порядку.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його незаконним та необґрунтованим, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Позивач просить врахувати, що вона як іноземець, що тимчасово перебуває на території України, наділена законодавством тими самими правами і свободами, а також, несе такі самі обов`язки, як і громадяни України та не може бути обмежена в реалізації прав та обов`язків, тому вважає, що відповідач протиправно відмовив їй у внесенні змін в актовий запис, оскільки вона проживає на території України тимчасово і посвідки на постійне місце проживання виготовити не може через розбіжності в документах відносно місця народження.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

16.07.2020 від відповідача Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступили заперечення на позовну заяву, які в силу норм статті 162 КАС України суд розцінює як відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), внести зміни до актового запису про шлюб №2284 від 21.11.2015, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. а саме виправити місце народження нареченої з "Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське" на "Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське".

Зазначає, що в даному випадку у заявниці відсутні документи на постійне проживання на території України, у зв`язку з чим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) не може бути прийнята заява про внесення змін у актовий запис.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною п`ятою статті 262 КАС визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно паспорта НОМЕР_5, виданого 25.07.2019, орган, що видав - МВД по Республіці Дагестан, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації.

На даний час позивач проживає на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_4, яка видана 11.12.2019, запис №724, орган, що видав - 6101.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої відділом реєстрації проживання особи управління державної реєстрації Тернопільської міської ради 20 лютого 2020 року за №2681/28-03 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 20 лютого 2020 року .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 21 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2284.

При видачі зазначеного свідоцтва про шлюб було допущено помилку, а саме, місце народження ОСОБА_1 вказано Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське замість села Балахоновське, як зазначено у свідоцтві про народження НОМЕР_2 від 12.07.1990, виданого Балахоновською сільською радою Кочубеївського району Ставропольського краю.

10.06.2020 позивач зверталася до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з заявою про внесення змін в актовий запис про шлюб щодо зміни місця народження.

12.06.2020 листом №1179/24.16.1-07.6 Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) повідомив позивача, що не має правових підстав щодо прийняття заяви на внесення змін та зазначив, що їй необхідно звернутись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану з посвідкою на постійне місце проживання в Україні так як згідно поданих документів позивач є громадянкою Російської Федерації.

Позивач з таким рішенням суб`єкта владних повноважень не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її права, свободи та інтереси, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

За нормами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Законом, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України є Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI)

Відповідно до статті 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Згідно статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 1 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За нормами частини третьої статті 5 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач, яка є іноземцем, що тимчасово перебуває на території України, користується тими самими правами і свободами, а також, несе такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" №2398-VI від 01.07.2010 (далі - Закон №2398-VI) визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2398-VI, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Частинами третьою та четвертою статті 22 Закону №2398-VI передбачено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №2398-VI правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793, затверджено відповідні Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила №96/5).

Відповідно до пункту 1.1 Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом п. 1.5 Правил №96/5 визначено, що заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами.

Працівник відділу державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, звіряє відомості, зазначені заявником у заяві, з паспортом або паспортним документом. Суперечливі дані в документах письмово пояснюються заявником. Документи, які мають необумовлені виправлення, підчистки або викликають сумніви щодо їх достовірності, перевіряються особливо ретельно та у разі потреби направляються для проведення їх експертизи до судово-експертної установи Міністерства юстиції України (за рахунок заявника).

Пунктом 1.7 Правил №96/5 встановлено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7, 2.18 Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану.

Згідно підпункту 2.13.2 Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

Судом встановлено, що при видачі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.11.2015 допущено помилку, а саме, місце народження позивача ОСОБА_1 вказано Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське замість село Балахоновське.

Факт місця народження позивача Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське підтверджується наявними в матеріалах справи доказами:

- паспортом громадянина Російської Федерації НОМЕР_5 , виданого 25.07.2019, орган, що видав - МВД по Республіці Дагестан.

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 12.07.1990.

Проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази у сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис про шлюб №2284 від 21 листопада 2015 року складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, а саме вказати місце народження ОСОБА_1 : Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське замість: Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконано та не доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За нормами пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис про шлюб №2284 від 21 листопада 2015 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, а саме вказати місце народження ОСОБА_1 : Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоновське замість: Російська Федерація, Ставропольський край, Кочубеївський район, село Балахоповське.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 26.06.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено і підписано 06 серпня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4

відповідач:

- Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021 .

Головуючий суддя Мартиць О.І.