Справа № 200/1537/20-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року справа № 200/1537/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (повний текст складено 21 квітня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/1537/20-а (суддя в 1 інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за період вересень 2015 року квітень 2016 року, стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 року квітень 2016 року у розмірі 9804 грн. 94 коп., суми компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016 рік у розмірі 3458 грн., суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3995 грн. 86 коп., у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1338 грн. 25 коп., суми моральної шкоди у розмірі 480 грн. (з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому протиправно не виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період з 2015 року по 2016 року та в обґрунтування позовних вимог посилався на правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду по справі № 620/4218/18. Крім того, зазначав, що позивач в період з серпня 2015 року по квітень 2016 року проходив службу, отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 13 травня 2016 року, додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій за 2016 рік не використовував. Таким чином позивач при звільненні має право на компенсацію додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів за 2016 рік. Також зазначав, що протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті всіх наданих законом позивачу пільг, гарантій та компенсацій, завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях. Позивач змушений турбуватись, витрачати свій час та кошти на відновлення в судовому порядку порушених прав. Моральну шкоду від протиправної бездіяльності відповідача позивач оцінює в 2,00 грн. в день за період невиплати індексації грошового забезпечення з вересня 2015 до квітня 2016 року, що складає 60,00 грн. на місяць (60 грн. 8 місяців), а разом 480 грн.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач також зазначав, що стосовно заявлених позовних вимог розрахунок індексації з серпня 2015 року до грудня 2015 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року є невірним, адже в цей період діяв абзац 3 п. 10-1 Порядку № 1078, за правилами якого обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу. З 1 грудня 2015 року позивач має право на проведення індексації його грошових доходів, виходячи з базового місяця січня 2008 року. Таким чином загальна сума невиплаченої відповідачем позивачу індексації грошового забезпечення за вересень 2015 року - квітень 2016 року складає 9804 грн. 94 коп., сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період вересень 2015 року - квітень 2016 року складає 3995 грн. 86 коп.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 200/1537/20-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 27 серпня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 . Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13 травня 2016 року має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

На підставі витягу з наказу Іллічівсько-Володарського об`єднаного районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 10 серпня 2015 року № 209 колегією суддів встановлено, що позивача було призвано під час мобілізації, на особливий період з 10 серпня 2015 року стрільцем.

На підставі витягу з наказу Іллічівсько-Володарського об`єднаного районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 5 квітня 2016 року позивача з 5 квітня 2016 року виключено зі списків особового складу Іллічівсько-Володарського об`єднаного районного військового комісаріату та всіх видів забезпечення. Щорічна основна відпустка за 2016 рік не надавалася, грошову допомогу на оздоровлення не отримав. Матеріальну допомогу за 2016 рік для вирішення соціально-побутових питань не отримав.

Відповідно до довідки від 26 лютого 2020 року № 115 позивачу додаткова відпустка як учаснику бойових дій на час проходження служби не надавалась. У зв`язку з відсутністю права на таку відпуску.

Листом від 27 грудня 2019 року за вихідним № 746 Кальміусько-Нікольський об`єднаний районний військовий комісаріат повідомив позивачу, що під час дії особливого періоду надання додаткових відпусток із збереженням заробітної плати припинено, тому в позивача не було права на отримання такої відпустки.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з статтею 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 1 січня 2016 року 103 відсотка).

Відповідно до статті 5 Закону № 1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з частиною 2 статті 6 цього ж Закону, Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 1 січня 2016 року 103 відсотка).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Між тим, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не була нарахована та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року, а правомірність своїх дій відповідач обґрунтовував тим, що відповідач є установою, що фінансується з державного бюджету. Бюджетних асигнувань з серпня 2015 року по травень 2016 року для індексації грошових доходів населення від головного розпорядника коштів до відповідача не поступало.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що не може визнаватися правомірною відмова відповідача у виплаті спірних сум індексації з підстав відсутності достатнього фінансування Донецького обласного військового комісаріату.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував: реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку, щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Щодо розміру суми індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14 Порядку роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Мінсоцполітики в листі від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в наступному.

Пунктом 10-2 Порядку № 1078 визначено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Враховуючи викладене та наведені у листі дані, для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватися з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року.

Таким чином, саме з грудня 2015 року позивач має право на проведення індексації його грошових доходів, виходячи з базового місяця січня 2008 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції щодо в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 ст.308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 200/1537/20-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 200/1537/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова