Справа № 380/1116/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1116/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими особами №303/13-01-33-07/ від 17.12.2019 року.

Ухвалою від 07.02.2020 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме - десять днів з дня вручення цієї ухвали. У встановлений строк позивач виконав ухвалу суду.

Ухвалою від 17.02.2020 року судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 01.07.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Актом (довідкою) Головного управління ДПС у Львівській області №303/13-01-33-07/ від 04.11.2019 року про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) встановлено порушення ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та їх територіальним органом про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015 року. Листом ГУ ДПС у Львівській області від 29.11.2019 року було повідомлено Позивача, що матеріали проведеної перевірки передані до Головного управління Держпраці у Львівській області для розгляду та використання при прийнятті рішення згідно з нормою законодавства. 17.12.2019 року ГУ Держпраці у Львівській області було винесено постанову про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 375 570, 00 грн, оскільки, з матеріалів проведеної органом ДПС перевірки вбачається, що допущено трьох працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, дана норма не могла бути порушена ФОП ОСОБА_1 , оскільки трудових правовідносин між нею та зазначеними в Акті особами не виникло, оскільки між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені договори про надання послуг навчальних курсів.

16 березня 2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що при проведенні перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що є порушенням вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Листом ГУ Держпраці у Львівській області від 07.11.2019 року №370/1/1-39 повідомлено Позивача, що отримання Акта ГУ ДПС у Львівській області від 04.11.2019 року №303/13-01-33-07/ є підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченою ч. 2 ст. 265 КЗпП України. 17.12.2019 року ГУ Держпраці у Львівській області було винесено постанову про накладення штрафу №303/13-01-33-07/ за порушення законодавства про працю в частині допуску трьох осіб до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Представник Позивача подав відповідь на відзив, в якому серед іншого зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області листом від 29.11.2019 року було повідомлено ГУ Держпраці у Львівській області, що ФОП ОСОБА_1 подано заперечення та додаткові матеріали, які, на думку контролюючого органу, спростовують висновки, викладені в акті фактичної перевірки від 04.11.2019 №303/13-01-13-07/. У зв`язку з тим, що фактично комісія з розгляду спірних питань врахувала заперечення ФОП ОСОБА_1 та зазначила, що матеріали, додані до цього заперечення спростовують висновки, викладені в акті, на думку Позивача таке свідчить про відсутність порушень ФОП ОСОБА_1 вимог трудового законодавства.

05.05.2020 року представником відповідача подано заперечення, зі змісту якого вбачається, що студія краси «Miss Princes Studio», в якій ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність, не має статусу школи чи навчального центру, відтак, договори з надання послуг навчальних курсів є трудовими договорами.

Представник позивача в судове засідання 30.07.2020 не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. Подав до суду клопотання від 30.07.2020 (вх. № 38060), відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи провести в письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання 30.07.2020 повторно не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних заходів в Україні.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392, на території України запроваджено адаптивний карантин починаючи з 22 травня (https://www.kmu.gov.ua/news/uryad-uhvaliv-rishennya-pro-poslablennya-karantinu-z-22-travnya). Станом на сьогодні його дію продовжено до 31 серпня 2020 (https://www.kmu.gov.ua/news/adaptivnij-karantin-v-ukrayini-bude-prodovzheno-do-31-serpnya). Відтак, у відповідача було достатньо можливостей та часу подати усі необхідні документи щодо спростування позовних вимог засобами електронного або поштового зв`язку. Жодних клопотань про неможливість подати певні докази до суду не надходило.

Крім того, згідно рубрики «новини» офіційного сайту Головного управління Держпраці у Львівській області, державна установа працює та проводить виїзні засідання та перевірки, особливих карантинних заходів щодо роботи не встановлено. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки не було перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 КАС України, всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, за відсутності потреби заслухати свідка та експерта, суд перейшов до розгляду справи у письмове провадженя.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 23.10.2019 року №1388 «Про проведення фактичної перевірки об`єкта господарської діяльності за адресою: м. Львів, вул. І.Франка, 61. Студія «Miss Princess Studio»» (далі - Наказ), призначено провести фактичну перевірку з питань дотримання вимог трудового законодавства в частині використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації з 24.10.2019 року, тривалістю 10 діб.

Актом №303/13-01-33-07/ від 04.11.2019 року «Про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)» (далі - Акт) встановлено порушення ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та їх територіальним органом про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015 року.

06.11.2019 року Головним управлінням ДПС у Львівській області скеровано на адресу Головного управління Держпраці копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

Листом від 07.11.2019 року Головне управління Держпраці у Львівській області повідомило ФОП Процевят Х. О. про отримання 07.11.2019 року матеріалів фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області.

21.11.2019 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Позивач) на адресу Головного управління ДПС у Львівській області подано Заперечення на Акт (довідку) в яких зазначає, що всі виявлені особи не виконували трудової функції, відтак, норми ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України не було порушено. Також, до даних заперечень ФОП ОСОБА_1 було додано підтверджуючі документи: договори про надання послуг, письмові пояснення, копії сторінок книги доходів і витрат.

Листом Головного управління ДПС у Львівській області від 29.11.2019 року №13859/10/33.07 «Про надання відповіді на заперечення» повідомлено, що за результатами розгляду заперечення від 21.11.2019 року, додані матеріали враховані та передані до Головного управління Держпраці у Львівській області (Відповідач) для розгляду та використання при прийнятті рішення згідно з нормою законодавства.

Повідомленням Відповідача «Про одержання документів» від 07.11.2019 року №370/1/1-39 зазначено, що отримання Акта ГУ ДПС у Львівській області від 04.11.2019 року №303/13-01-33-07/ є підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченою ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Листом від 25.11.2019 року Позивач просила не вживати дій щодо застосування штрафних санкцій, оскільки вона не порушувала норм КЗпП України.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області було винесено постанову №303/13-01-33-07/ від 17.12.2019 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 375 570, 00 грн.

Не погоджуючись із постановою Головного управління Держпраці у Львівській області №303/13-01-33-07/ від 17.12.2019 року, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 4 статті 2 вищезгаданого Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення Про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом пунктів 1 та 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509) цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як слідує з позиції відповідача, оскаржувана Постанова була прийнята на виконання вимог Порядку № 509.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу наведених норм, суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) та ОСОБА_2 (Замовник) укладено Договір про надання послуг навчальних курсів від 18.10.2019 року. Згідно з п. 1.1. цього Договору, на умовах та в порядку, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послугу навчальних курсів згідно програми курсів, передбаченої цим Договором, а Замовник зобов`язується сплатити Виконавцеві винагороду за ці послуги. Відповідно до п. 2.2. Договору, на першому занятті, яке проводиться у формі індивідуальної співбесіди, Замовник на моделях демонструє Виконавцеві наявні у нього навички та професійну майстерність, зокрема, шляхом створення макіяжу, з метою формування індивідуального порядку надання послуг. Згідно з п. 2.13. Договору, місце надання послуг: м. Львів, вул. І.Франка, 61. Згідно з п. 2.15. Договору, приймання-передача наданих послуг здійснюється в момент їх фактичного надання Виконавцем. Пунктом 3.1., 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг Виконавця за цим Договором становить 700,00 (сімсот гривень) грн. Оплата проводиться в готівковій формі.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено Договір про надання послуг навчальних курсів від 23.10.2019 року. Згідно з п. 1.1. цього Договору, на умовах та в порядку, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послугу навчальних курсів згідно програми курсів, передбаченої цим Договором, а Замовник зобов`язується сплатити Виконавцеві винагороду за ці послуги. Відповідно до п. 2.2. Договору, на першому занятті, яке проводиться у формі індивідуальної співбесіди, Замовник на моделях демонструє Виконавцеві наявні у нього навички та професійну майстерність, зокрема, фарбування, колорування та стрижки, з метою формування індивідуального порядку надання послуг. Згідно з п. 2.12. Договору, місце надання послуг: м. Львів, вул. І.Франка, 61. Згідно з п. 2.14. Договору, приймання-передача наданих послуг здійснюється в момент їх фактичного надання Виконавцем. Пунктом 3.1., 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг Виконавця за цим Договором становить 500,00 (п`ятсот гривень) грн. Оплата проводиться в готівковій формі.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) та ОСОБА_4 (Замовник) укладено Договір про надання послуг навчальних курсів від 24.10.2019 року. Згідно з п. 1.1. цього Договору, на умовах та в порядку, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послугу навчальних курсів згідно програми курсів, передбаченої цим Договором, а Замовник зобов`язується сплатити Виконавцеві винагороду за ці послуги. Відповідно до п. 2.2. Договору, на першому занятті, яке проводиться у формі індивідуальної співбесіди, Замовник на моделях демонструє Виконавцеві наявні у нього навички та професійну майстерність, зокрема, шляхом створення зачіски, з метою формування індивідуального порядку надання послуг. Згідно з п. 2.12. Договору, місце надання послуг: м. Львів, вул. І.Франка, 61. Згідно з п. 2.14. Договору, приймання-передача наданих послуг здійснюється в момент їх фактичного надання Виконавцем. Пунктом 3.1., 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг Виконавця за цим Договором становить 2750,00 (дві тисячі сімсот п`ятдесят гривень) грн. Оплата проводиться в готівковій формі.

До матеріалів справи Позивачем долучено копію Книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 , з якої вбачається, що послуги по всіх трьох договорах про надання послуг навчальних курсів оплачені Замовниками в повному обсязі.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримували послуги навчальних курсів, які надавала ФОП ОСОБА_1 . Ці навчальні курси включали спеціальні програми, які складалися з основних напрямків діяльності в різних сфері послуг краси: підготовка волосся до зачіски, укладка феном, створення локонів, робота з плойкою та іншими засобами для укладки, накрутки та вирівняння волосся, техніки накрутки, особливості зняття косметики, підготовка шкіри до макіяжу, техніки тонування шкіри, корекція форми обличчя і геометрія побудови брів, основи денного макіяжу, основи вечірнього макіяжу тощо.

Отже, в процесі проведення податкової перевірки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виконання договірних зобов`язань на першому занятті проходили співбесіду та демонстрували свої знання та професійні навики в сфері послуг краси на моделях.

Зазначене також підтверджується письмовими поясненнями, які знаходяться в матеріалах перевірки. Зокрема, ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях від 21.11.2019 року зазначила, що не здійснювала жодних трудових функцій, а виконувала завдання під час співбесіди, не отримувала ніяких грошових винагород, а вартість курсів оплатила у повному обсязі. ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 21.11.2019 року вказала, що проходила індивідуальну співбесіду, де виконувала завдання - фарбування волосся, також додала, що не виконувала трудових функцій, вартість курсів оплатила. ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях від 21.11.2019 року стверджує, що виконувала практичне завдання - робила зачіску, жодних винагород не отримувала, 31.10.2019 року оплатила вартість послуг за договором, укладеним з ФОП ОСОБА_1 .

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності, гарантії та компенсації передбачені для працівника, а також обов`язки роботодавця залишаються за його межами.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №840/1432/17 (провадження №К/9901/15518/18) та постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №620/3913/18 ( провадження №К/9901/14087/19).

Окремо суд зазначає, що укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, не мають ознак нікчемного правочину, а у відповідності до Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.042017 №295, яким визначено права посадових осіб - інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, з якого видно, що інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі №806/2064/18, в постанові від 26.05.2020 року у справі № 160/5315/19 та в постанові від 14.05.2020 року по справі № 640/1099/19.

Відтак, суд дійшов висновку, що зазначені вище угоди, укладені позивачем з фізичними особами були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, і не пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Суд не бере до уваги твердження Відповідача, що студія краси «Miss Princes Studio», в якій ФОП ОСОБА_1 здійснювала свою господарську діяльність не маючи статусу школи чи навчального центру, відтак, договори з надання послуг навчальних курсів є фактично трудовими договорами, з огляду на наступне.

Порядок ліцензування видів діяльності у сфері освіти визначають Ліцензійні умови провадження освітньої діяльності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1187. Відповідно до п.5 Ліцензійних умов Ліцензуванню підлягає післядипломна освіта у сфері післядипломої освіти для осіб з вищою освітою (спеціалізація, підвищення кваліфікації), обов`язковість якої передбачена законами; Ліцензуванню підлягає діяльність з надання освітніх послуг закладами освіти, їхніми відокремленими структурними підрозділами (філіями тощо) або структурними підрозділами вищого навчального закладу, які знаходяться в іншому населеному пункті, аніж місцезнаходження навчального закладу, в т.ч. і тими, що утворюються нерезидентами України та/або надають освітні послуги за освітніми програмами іноземних навчальних закладів і функціонують на території України, незалежно від виду освітніх послуг; Ліцензуванню підлягає діяльність з надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти навчальних закладів, які здійснюють підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста, та професійно-технічних навчальних закладів, в яких прийом вступників на основі базової загальної середньої освіти передбачає наступне здобуття повної загальної середньої освіти.

Відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій національного класифікатора ДК 009:2010 «Класифікації видів економічної діяльності» (далі КВЕД-2010), затверджених наказом Державного комітету статистики України від 23 грудня 2011 року № 396, клас 85.59 (інші види освіти, н.в.і.у.) включає:

освіту, не обумовлену будь-якими рівнями; академічне навчання; діяльність навчальних центрів, які пропонують курси з корекції (додаткової підготовки з певної дисципліни); діяльність курсів з підвищення професійної кваліфікації; навчання мовам і навичкам спілкування; навчання комп`ютерній грамоті; релігійне навчання; навчання рятувальників на воді; діяльність шкіл виживання; навчання ораторському мистецтву; навчання швидкісному читанню. Цей клас не включає: програми ліквідації неписьменності для дорослих, загальну середню освіту, технічну та середню професійну освіту, вищу освіту.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, одним з видів діяльності Позивача є Код КВЕД 85.59 - інші види освіти, н. в. і. у. Позивач згідно вищевказаного КВЕД надавала послуги навчальних курсів, які є одним з видів навчання.

Відповідно до п. 2.7. Договору про надання послуг навчальних курсів від 18.10.2019 року, за результатами успішного проходження курсів Виконавець надає Замовнику документ (сертифікат), що підтверджує факт надання послуг. Такий документ не є документом про освіту чи кваліфікаційним свідоцтвом. Успішність проходження курсів визначається Виконавцем на власний розсуд.

Відповідно до п.2.6. Договору про надання послуг навчальних курсів від 23.10.2019 року, за результатами успішного проходження курсів Виконавець надає Замовнику документ (сертифікат), що підтверджує факт надання послуг. Такий документ не є документом про освіту чи кваліфікаційним свідоцтвом. Успішність проходження курсів визначається Виконавцем на власний розсуд.

Відповідно до п. 2.6. Договору про надання послуг навчальних курсів від 24.10.2019 року, за результатами успішного проходження курсів Виконавець надає Замовнику документ (сертифікат), що підтверджує факт надання послуг. Такий документ не є документом про освіту чи кваліфікаційним свідоцтвом. Успішність проходження курсів визначається Виконавцем на власний розсуд.

Отже, з наведених договорів вбачається, що за результатами проходження курсів Замовник отримує сертифікат, який не є документом про освіту чи кваліфікаційним свідоцтвом, тобто не є свідоцтво або диплом, зразки яких затверджуються КМУ. Якщо навчання особи тих чи інших професійних навичок не передбачає видачу документа державного зразка з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня, отримувати ліцензію на надання таких послуг не потрібно.

Додатково суд зазначає наступне.

В матеріалах справи знаходиться лист від 18.02.2020 року №7772/10/33.7-09 Голового управління ДПС у Львівській області. З тексту такого листа вбачається, Головне управління ДПС у Львівській області листом від 29.11.2019 року №13860/10/33.07 повідомлено відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 подано заперечення додаткові матеріали на акт фактичної перевірки від 04.11.2019 №303/13-01-13-07/. Головне управління ДПС у Львівській області зазначає, що такі документи спростовують висновки, викладені в акті фактичної перевірки від 04.11.2019 №303/13-01-13-07/, яка була проведене саме Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, вжите законодавцем словосполучення «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії, повинен обирати лише визначені законом способи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 4 статті 2 вищезгаданого Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення Про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У зв`язку із втратою чинності 14.05.2019 року постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, якою було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» від 21 серпня 2019 року № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

У відповідності до п. 2 Порядку № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до змісту пп.6 п.5 Порядку № 823, підставами для здійснення інспекційних відвідувань є інформація ДПС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень.

Перед реєстрацією інспекційного відвідування роботодавця, щодо якого протягом попередніх шести календарних місяців здійснювалися інспекційні відвідування, керівник органу контролю (інша уповноважена ним посадова особа) вивчає питання про доцільність його проведення.

Відповідно до п. 6 Порядку № 823 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування інспектор праці може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування, зокрема шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання об`єктом відвідування законодавства про працю.

Документи, одержані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування.

Відповідно до п.18 Порядку № 823, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктом 24 Порядку № 823 передбачено, що разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що отримання інформації від ДПС та її територіальних органів про виявлені в ході здійснення контрольних повноважень факти порушення платниками податків законодавства про працю, є підставою для призначення і проведення відповідним територіальним органом Держпраці заходів державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування. За результатами проведеного інспекційного відвідування складається акт, на який об`єкт відвідування може подати зауваження. На підставі акту, після розгляду зауважень, може бути вжито заходів до притягнення винної у допущенні порушень особи до встановленої законом відповідальності.

В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів щодо прийняття уповноваженою особою відповідача рішення про проведення інспекційного відвідування позивача, або недоцільність проведення такого заходу.

Як слідує з матеріалів справи, листом від 06.11.2019 року№ 2157/9/33.07 Головним управлінням ДПС у Львівській області копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 було направлено на адресу ГУ Держпраці у Львівській області, які отримані відповідачем.

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на норми Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509) з огляду на таке.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 ст. 265 Кодексу законів про працю України визначено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1 та 2 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст.265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Аналіз зазначеної норми вказує, що без здійснення заходу державного нагляду (контролю) відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України можуть бути накладені лише штрафи на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

У всіх інших випадках вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, проведення заходу державного нагляду (контролю) є обов`язковим.

Суд зазначає, що в даному випадку норми Порядку № 509 не суперечать положенням Кодексу законів про працю України, оскільки в ході здійснення контрольних заходів податковим органом можуть бути виявлені й інші порушення законодавства про працю, окрім тих, відповідальність за які передбачена абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України.

Однак, у випадку спірних правовідносин, враховуючи, що актом Головного управління ДПС у Львівській області від 04.11.2019 року №303/13-01-33-07/ було встановлено порушення позивачем законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена саме абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, відповідач був зобов`язаний здійснити захід державного нагляду (контролю), а саме: провести інспекційне відвідування.

Враховуючи, що такий захід відповідачем не здійснений, суд дійшов висновку, що відповідач діяв з порушенням вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядку накладення штрафу за порушення законодавства про працю. Такі порушення з боку суб`єкта владних повноважень є суттєвими, а прийняте ним рішення без дотримання визначеного законом способу його прийняття, не може вважатись законним, що є підставою для скасування постанови про накладення штрафу№303/13-01-33-07/ від 17.12.2019 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади.

Оскільки здійснення заходу державного нагляду (контролю), а саме - проведення інспекційного відвідування після надіслання ГУ ДПС у Львівській області акту фактичної перевірки, відноситься до виключної компетенції Головного управління Держпраці у Львівській області, відтак суд не вправі перебирати на себе його повноваження, а оцінка виявлених порушень трудового законодавства може бути надана судом виключно після проведення відповідачем інспекційного відвідування та прийняття з урахуванням зауважень об`єкта відвідування відповідних рішень у встановленому порядку.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 1, п.2 ч.2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 3755,70 грн. згідно квитанції № 41 від 12.02.2020 року, такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №303/13-01-33-07/ від 17.12.2019 року.

Судовий збір в розмірі 3755,70 грн стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.08.2020 року.

Суддя Костецький Н.В.