Справа № 360/2545/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2545/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Рубіжанське ОУПФУ Луганської області), в якому позивач просить:

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області звернутися із поданням до Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 3060,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 15 серпня 2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з оформленням правочину з купівлі-продажу нерухомого майна, позивачем 15 серпня 2019 року було сплачено грошові кошти в сумі 3060,00 грн, як збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується квитанцією № 1687-4638-8545-0854 від 15 серпня 2019 року. Сплата цієї суми була обов`язковою для проведення нотаріальних дій при оформленні купівлі-продажу нерухомого майна.

Вже після підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачеві стало відомо що згідно тієї ж ст. 15-1 Постанови КМУ від 03.11.1998 №1740 «Про затвердження Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується [...] за винятком [...] громадян, які придбавають [...] придбавають житло вперше. У зв`язку з чим 04 жовтня 2019 року позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача щодо повернення сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 3060,00 грн.

У відповідь на заяву позивача відповідачем надіслано лист № 19287/04 від 01 листопада 2019 року, яким повідомлено про те що у Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області відсутня можливість встановити та підтвердити факт придбання нерухомого майна вперше.

Позивач зазначає, що до заяви від 04.10.2019 ним було додано копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого позивачем здійснено придбання житла за адресою: АДРЕСА_1., вказане житло придбано позивачем вперше.

Виходячи з вищевказаних обставин та вимог діючого законодавства, позивач вважає, що звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, як такий, що придбаває житло вперше, а тому сплачений ним збір на обов`язкове державне пенсійне страхування під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку підлягає поверненню.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 17-18).

30 липня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 23-24), в якому останній заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

27.08.2019 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Ткаченко Іриною Миколаївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 84,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 486, виданий 27.08.2019, та договір купівлі-продажу житлового будинку земельної ділянки, серія та номер: 487, виданий 27.08.2019. Форма власності приватна, власність - спільна часткова, розмір частки ОСОБА_1 - позивача - 1/2.

Згідно вказаного вище договору, позивач придбав 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» однією з підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії є невнесення встановлених законодавством платежів, пов`язаних з її вчиненням, особою, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії.

Пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, об`єктом оподаткування є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Пункт 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03.11.1998, збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

В силу вимог пункту 15-3 вказаного Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати судового збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

15.08.2019 позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що становить 3060,00 грн та підтверджується квитанцією від 15.08.2019 № 0.0. 1 (код квитанції 1687-4638-8545-0854). До позову позивачем додано дублікат чека від 15.08.2019 номер квитанції 0.0. .1.

На підставі цієї норми Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до відповідача з заявою від 04.10.2019 про повернення помилково сплачених коштів в сумі 3060,00 грн та внесення подання до органів Державної казначейської служби про повернення коштів, помилково зарахованих до бюджету.

Станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи в суді, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідачем надано відповідь від 01.11.2019 № 1928/04, якою повідомлено позивача про те, що відповідач не володіє інформацією стосовно права власності на нерухоме майно та позбавлений можливості встановити факт придбання нерухомості конкретною особою вперше. Також позивачу повідомлено, що надані ним документи не спростовують факту придбання житла в минулому, так само, як і не підтверджують про придбання нерухомого майна вперше. Окрім того до заяви від 04.10.2019 позивачем не додано документів про наявність права на звільнення від сплати збору.

За таких обставин, на думку відповідача, підстав для внесення подання до органів Державної казначейської служби про повернення коштів відповідач не має.

Серед іншого, відповідач також зазначає, що з 01.01.2013 почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена викладеним у новій редакції Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004. Державна реєстрація речових прав здійснюється за місцезнаходженням об`єкта нерухомості.

З наданої позивачем копії тимчасової посвідки на постійне проживання серія ЛГ № 17263, виданої 20.01.2004, вбачається місце його тимчасової реєстрації з 27.01.2004 по 27.01.2009 за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстроване місце проживання з 07.02.2009 за адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на те, що місце реєстрації позивача до 27.01.2004 не відомо (відомостей про це до позову не додано), та, враховуючи, що позивач приїхав в Україну в 1996 році, не можливо перевірити, чи придбалось позивачем нерухоме майно в період з 1996 року по 2002 рік, та до впровадження з 01.01.2013 єдиного уніфікованого реєстру - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За таких обставин, відповідач вважає, що діяв відповідно вимог законодавства України, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відповідно до тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 дійсної безстроково, з 1996 року мешкає за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 6,7).

Відповідно до інформаційної довідки № 182656823 від 27.05.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу № 486 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0575 га за адресою АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу від 27.09.2019 посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Ткаченко І.М. (а.с. 9-11).

Під час укладання договору ОСОБА_1 було сплачено 3060,00 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується квитанцією № 0.0.1 від 15.08.2019 (а.с. 8,27).

04 жовтня 2020 року позивач звернувся до Рубіжанського ОУПФУ Луганської області із заявою в якій просив повернути йому грошові кошти у сумі 3060,00 грн та внести подання до органів Державної казначейської служби про повернення коштів, сплачених ним як збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з тим, що житло придбане ним вперше (а.с. 12, 26). До заяви було додано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 28-30).

За результатами розгляду зазначеної заяви, Рубіжанським ОУПФУ Луганської області надано відповідь позивачу від 01.11.2019 № 19287/04, у якій зазначено, що наразі в Україні відсутня єдина система реєстрації прав на нерухоме майно та механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, також Пенсійний фонд України та його територіальні управління не володіють інформацією стосовно права власності на нерухоме майно та позбавлені можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше. Надані позивачем документи не підтверджують факт придбання житла в минулому, чи придбання житла вперше, також позивачем не надано документу про наявність права на звільнення від сплати збору. Враховуючи вищевикладене, надати подання до органів Державної казначейської служби про повернення коштів у Пенсійного фонду України не має підстав (а.с. 13-14, 31-32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400 (далі - Закон № 400).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону № 400 платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Згідно з абзацами 3-5 пункту 9 статті 1 Закону № 400 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріуси щокварталу, до 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом, подають до органів Пенсійного фонду України за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса звіт про укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, включаючи інформацію про вартість такого майна та суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в порядку та за формою, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону № 400, на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах, зокрема, для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

Крім того, питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані у Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема квартиру, вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1 % від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Документів, які підтверджують вартість придбаного нерухомого майна позивачем не надано.

Разом з тим, той факт, що сума збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3060,00 грн є 1 % від вартості нерухомого майна відповідачем не заперечується.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 182656823, сформованої 27.09.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем не зареєстровано будь-яких операцій з придбання нерухомого майна, окрім придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Ткаченко І.М. (а.с. 9-11).

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вперше придбав нерухоме майно та при укладенні договору купівлі-продажу помилково сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок №787).

Пунктами 3, 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-2, механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження, зокрема, сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, позивачем сплачено помилково, за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж, у зв`язку з чим кошти в сумі 3060,00 грн, сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню.

Щодо посилань відповідача на те, що Пенсійний фонду України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно та не наділений повноваженнями визначати осіб, які придбавають нерухоме майно вперше, суд зазначає наступне.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 5 пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит Пенсійного фонду України та його територіальних органів, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, нотаріусів, адвокатів надається у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 8, 9 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, інформація з Державного реєстру прав у паперовій формі надається за заявою особи, яка бажає отримати таку інформацію, або уповноваженої нею особи (далі - заявник) шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав, фронт-офісу або нотаріуса. Державний реєстратор, уповноважена особа або уповноважена особа фронт-офісу за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис. Така заява залишається у суб`єкта державної реєстрації прав, фронт-офісі або нотаріуса.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем до заяви від 04.10.2019 було додано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої за позивачем не зареєстровано будь-яких операцій з придбання нерухомого майна, крім того відповідач не був позбавлений права звернутись із запитом щодо надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стосовно прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , а тому зазначені вище посилання відповідача є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v.The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv.Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v.Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у даних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 (справа №819/1498/17), 31.01.2018 (справа №819/1667/17), 14.02.2018 (справа №826/23087/15), 20.02.2018 (справа №819/1730/17), 20.03.2018 (справа №819/1249/17), 19.06.2018 (справа №607/14722/16-а, 21.08.2018 (справа №819/963/17), 10.09.2018 (справа №819/1012/17), 28.11.2018 (справа №813/1126/17), 13.12.2018 (справа №813/969/17).

Щодо посилань відповідача на те, що місце реєстрації позивача до 27.01.2004 невідомо суд відхиляє з тих підстав, що місце реєстрації не доводить факту придбання та володіння нерухомим майном.

Посилання відповідача на те, що не можливо перевірити чи придбалось позивачем нерухоме майно в період з 1996 року по 2002 рік та до впровадження з 01.01.2013 єдиного уніфікованого реєстру - Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Державна реєстрація прав власності до 2012 року здійснювалась на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (наказ Мінюст N 7/5 від 07.02.2002).

Пункт 3 Положення визначає, що держателем Реєстру прав власності на нерухоме майно є Мін`юст, який забезпечує функціонування Реєстру.

З огляду на зазначене Положення, Міністерство юстиції України на виконання закону України про державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомого майна з 2002 року забезпечував ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно.

З 01.01.2013 в Україні запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, єдину державну інформаційну систему, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. З цієї дати функції з державної реєстрації прав на нерухоме майно почала виконувати новостворена Державна реєстраційна служба. Державний реєстр прав містить відомості про всі права на нерухоме майно, що зареєстровані в Україні після його утворення, а також відомості з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що Державний реєстр прав не містить відомостей про права на нерухоме майно, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав, якщо реєстраційні дії щодо такого майна вчинялися до запровадження Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обмежень.

В контексті спірних правовідносин має значення період з 1996 року до 2002 року, оскільки інформація з Державного реєстру прав з об`єктивних причин не містить відомостей про правочини щодо придбання нерухомого майна за цей період.

В Україні дійсно відсутній дієвий механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала житло в період з 1996 року до 2002 року.

У зв`язку з прийняттям 01.07.2004 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", почав функціонувати та поступово наповнюватися Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень. Єдиним способом перевірки факту придбання особою житла за цей період може бути перевірка архівів всіх бюро технічної інвентаризації на території України, що здійснювали реєстраційні дії щодо права власності на нерухоме майно. Тому достовірною є інформація з цього питання лише за період починаючи з 01.01.2013 відколи всі реєстраційні дії всіх державних реєстраторів в межах України вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, ані особа, ані територіальні органи Пенсійного фонду України не мають механізмів достовірно встановити/підтвердити факт придбання житла конкретною особою вперше за період з 1996 року до 01.01.2013.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що територіальний орган ПФУ фактично не здатен реалізувати свої контрольні функції та перевірити твердження заявника про те, що він не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна. При цьому відповідач, суб`єкт владних повноважень, покладає наслідки такої ситуації на особу.

Вирішуючи питання про обґрунтованість такої позиції відповідача, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В рішенні від 24.04.2014 по справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06), що набуло статусу остаточного 24.07.2014, ЄСПЛ, оцінюючи дотримання Україною своїх зобов`язань щодо забезпечення особі права мирно володіти своїм майном дав таку оцінку аналогічній ситуації відсутності механізму реалізації законодавчого положення про звільнення заявника від оплати за спожиту електроенергію та природний газ:

«1. Суд зауважує, що положення національного законодавства, про яке йдеться, чітко закріплює право на звільнення від оплати за електроенергію та газ і не ставить його у залежність від існування компенсаційного механізму. […] 2. Суд також зазначає, що відповідне законодавство, яке звільняло заявника від певних виплат, було ухвалено у 1999 році та згідно з ним відповідний механізм мав бути запроваджений протягом чотирьох місяців (див. пункт 21). Проте його було запроваджено тільки через десять років. Для пояснення такої бездіяльності не було надано жодних доводів. 3. Враховуючи тривалу бездіяльність держави … Суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення його від оплати, на що заявник мав право за законом в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов`язання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції».

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що позивач має майновий інтерес, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, і відсутність в Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити факт придбання конкретною особою житла вперше не може ставитись в провину особі, оскільки це призводить до покладення на неї надмірного тягаря, а саме безпідставне визнання такої особи платником збору та, як наслідок, покладення обов`язку сплатити збір (чи відмову повернути помилково сплачений збір).

Практика ЄСПЛ свідчить, що у таких випадках Суд доходить висновку про порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо національні суди не забезпечують захист прав особи.

Суд вважає, що саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у цьому конкретному випадку особа, якій відмовили у поверненні збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 період з 1996 року до 01.01.2013 придбав інше житло.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Як вже вище вказано, судом встановлено, що відповідачем не сформовано подання до Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за його особистою заявою та у відповідності до підстав, визначених законами. Відповідно, судом встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як прийняття рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 0.9.1 від 26.06.2020 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 840,80 грн на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не сформування подання до Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області щодо повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 3060,00 грн, за його заявою від 04 жовтня 2019 року.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Студентська, будинок 35А) сформувати та звернутись з поданням до Управління Державної казначейської служби України у м. Рубіжному Луганської області (ідентифікаційний код: 37904431, місцезнаходження: 93000, Луганська обл., місто Рубіжне, площа Володимирська, будинок 2) про повернення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 3060,00 грн (три тисячі шістдесят гривень 00 коп.) згідно його заяви від 04 жовтня 2019 року та квитанції № 0.0. .1 від 15.08.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Студентська, будинок 35А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова