Справа № П/320/77/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Справа № П/320/77/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Вдовиченка А.В.,

представника відповідача Кульчицької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби

у Київській області

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2019 №№ 0-1027, 0-1027.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що об`єкти нерухомості, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належать позивачу на праві приватної спільної часткової власності є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і відповідачем правомірно було нараховано позивачу спірні зобов`язання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, стверджуючи, що належне йому нерухоме майно відноситься до об`єктів промисловості та звільняється від оподаткування податком на нерухоме майно відповідно до пункту 266.2.2 «є» статті 266 Податкового кодексу України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на відсутності у позивача права на пільги, передбачені пунктом 266.2.2 «є» статті 266 Податкового кодексу України, та правомірність висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 13.01.1998 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 2 007175 від 03.10.2005) та перебуває на обліку в ГУ ДПС в Київській області (Білоцерківське управління).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є виробництво інших меблів (код 31.09).

Позивач є власником 1/2 частки об`єкта нерухомого майна загальною площею 3915,50 кв.м.: нежитлова будівля літ. «А» площею 722,2 кв.м., адмінбудівля літ «В» площею 515,0 кв.м., пилорама літ. «Г» площею 243,2 кв.м.; нежитлова будівля літ. «Д» площею 2435,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач також є власником 1/2 частки об`єкта нерухомого майна, загальною площею 287,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

від 15.10.2019 ГУ ДПС у Київській області згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 0-1027, яким позивачу за податковий період 2016 - 2018 роки визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 94745,32 грн.;

- № 0-1027, яким позивачу за податковий період 2016 - 2018 роки визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 6966,46 грн.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У підпункті 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування, зокрема будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (підпункт «є»).

Разом з тим, у пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

При цьому, згідно з п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

ДК 018-2000 визначено, що будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

ДК 009:2010 визначено, що економічна діяльність - це процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Статтею 62 ГК України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, податковим законодавством регламентовано обов`язок власників нерухомого майна нежитлового призначення сплачувати відповідний податок та визначено вичерпний перелік правових підстав для звільнення від сплати цього податку, однією з яких є приналежність відповідних об`єктів нерухомого майна до будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств.

При цьому, системний аналіз наведених норм правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для застосування зазначеної податкової пільги є одночасна сукупність наступних умов: 1) належність нежитлового приміщення за його цільовим призначенням до об`єктів нерухомості; 2) його фактичне використання у промисловій діяльності відповідної особи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи та зазначається безпосередньо самим позивачем, у 2011 році належні йому нежитлові приміщення, щодо яких контролюючим органом нараховано спірні податкові зобов`язання, були зруйновані внаслідок пожежі.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, зокрема на виконання ухвали про витребування доказів, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували відновлення таких приміщень та їх виробничих потужностей і здійснення позивачем його господарської діяльності з виробництва меблів саме в них.

Водночас, посилання апелянта та його представника на те, що саме за адресою цих приміщень (АДРЕСА_1) ФОП ОСОБА_1 подається його податкова звітність, що підтверджується наявними у справі відповідними бухгалтерськими та податковими звітними документами позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі документи не є належними і достатніми докази на підтвердження зазначених обставин.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що регламентована частиною другою статті 77 КАС України презумпція винуватості відповідача - суб`єкта владних повноважень не є абсолютною і згідно з частиною першою цієї ж статті позивач також має довести перед судом ті обставини, на які він посилається.

Крім того, судова колегія також зазначає, що для застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України приміщення мають бути саме об`єктом промисловості підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №806/2676/17, від 15.05.2018 по справі №806/2461/17, від 11.09.2018 по справі №819/1818/17, від 16.10.2018 по справі №809/1491/16, від 11.12.2018 по справі №819/314/18, та від 26.03.2019 по справі №808/722/17 висновки якого відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Однак, у даному випадку наявність зазначеної ознаки позивачем також не доведена, оскільки наданими ним доказами не підтверджується використання відповідних нежитлових приміщень на рівні з виробничими потужностями промислового підприємства, зокрема в розумінні та у відповідності до ДК 018-2000, ДК 009:2010, ГК України.

Крім того, аналізуючи всі доводи апелянта, зокрема щодо відсутності у відповідача взагалі правових підстав для нарахування йому податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, оскільки Білоцерківською міською радою не приймалося до 15.07.2015 рішення про встановлення податку на нерухоме майно, колегія суддів зазначає, з аналізу ст.ст. 8, 10, 12 ПК України вбачається, що ПК України розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний (тобто період, який є наступним за плановим). Кожен з цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийнято та опубліковано відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Таким чином, місцеві ради повинні встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з тим, відповідно до вимог підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України, у разі, якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Біла Церква Київської області установлений рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 № 46-05-VIІ «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві».

Відповідно до таблиці № 2 додатку до вищевказаного рішення ставка податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території м. Біла Церква на 2016 рік встановлена в розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування.

Положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату (на місяць) з 1 січня - 1378,00 грн.

Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яку позивач повинен сплатити за 2016 рік, становить 26977,80 грн. (13,78 грн. 1% розміру мінімальної заробітної, встановленої на 1 січня 2016 року - 1378,00 грн.) * 1957,75 кв.м. (1/2 від 3915,50 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 26977,80 грн.), та 1983,63 грн. (13,78 грн. 1% розміру мінімальної заробітної, встановленої на 1 січня 2016 року - 1378,00 грн.) * 143,95 кв.м. (1/2 від 287,90 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 1983,63 грн.).

Як вбачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2016 рік у сумах 26977,80 грн. та 1983,63 грн. відповідно.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 23.03.2017 № 560-28-VIІ «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Білій Церкві на 2017 рік» установлена ставка податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території м. Біла Церква на 2017 рік у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату (на місяць) з 01 січня - 3200,00 грн.

Таким чином, як було правильно встановлено судом першої інстанції, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яку позивач повинен сплатити за 2017 рік, становить 31324,00 грн. (16,00 грн. 0,5% розміру мінімальної заробітної, встановленої на 1 січня 2017 року - 3200,00 грн.) * 1957,75 кв.м. (1/2 від 3915,50 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 31324,00 грн.), та 2303,20 грн. (16,00 грн. 0,5% розміру мінімальної заробітної, встановленої на 1 січня 2017 року - 3200,00 грн.) * 143,95 кв.м. (1/2 від 287,90 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 2303,20 грн.).

Як убачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік у сумах 31324,00 грн. та 2303,20 грн. відповідно.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 29.06.2017 № 951-34-VIІ «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Білій Церкві на 2018 рік» установлена ставка податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на території м. Біла Церква на 2018 рік у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування.

Положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату (на місяць) з 01 січня - 3723,00 грн.

Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яку позивач повинен сплатити за 2018 рік, становить 36443,52 грн. (18,615 грн. 0,5% розміру мінімальної заробітної, встановленої на 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.) * 1957,75 кв.м. (1/2 від 3915,50 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 36443,52 грн.), та 2679,63 грн. (18,615 грн. 0,5% розміру мінімальної заробітної, установленої на 01 січня 2018 року - 3723,00 грн.) * 143,95 кв.м. (1/2 від 287,90 кв.м. - загальна площа нежитлової будівлі, що належить позивачу та є об`єктом оподаткування) = 2679,63 грн.).

Як вбачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік у сумах 36443,52 грн. та 2679,63 грн. відповідно.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 15.10.2019 №№ 0-1027, 0-1027 та відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 серпня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: