Справа № 140/4953/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

04 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4953/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Шикун О.Є.,

прокурора Рішка А.В.,

представника позивача Думич І.О.,

представника відповідача Супоровського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради до Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради (надалі - Служба у справах дітей) з позовом до Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради (надалі - Управління освіти) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати випускникам навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною сьомою статті 8 Закону України від 13 січня 2005 року №2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон №2342-IV), в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - випускникам навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, вказану одноразову грошову допомогу в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" (по 12162,00 грн кожному).

В обґрунтування позову прокурор вказав, що за інформацією, отриманою в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Нововолинським відділом Володимир-Волинської місцевої прокуратури від Управління освіти, встановлено факт неналежного виконання останнім вимог статті 8 Закону №2342-IV в частині нарахування та виплати у 2019 році одноразової грошової допомоги випускникам загальноосвітніх шкіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (особам до 18 років), які мають статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Така допомога має виплачуватися усім випускникам навчальних закладів (у тому числі не інтернатного типу) з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від подальшого працевлаштування або продовження навчання дитиною, а також незалежно від того, чи перебувала дитина на державному утриманні у навчальному закладі.

Обґрунтовуючи підстави представництва, прокурор зазначив, що відповідно до статті 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Згідно зі статтею 3 Закону №2342-IV одним із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав та інтересів таких дітей. Одноразова грошова допомога є соціальною гарантією державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні у межах визначених законом повноважень умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, зокрема, й шляхом надання одноразової грошової допомоги. Тому подання цього позову має на меті захист інтересів держави. Державний інтерес полягає у забезпеченні охорони дитинства, прав і свобод людини, зокрема, прав дітей вказаної категорії, та який у даному випадку вимагає судового захисту.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", статті 12 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування" служба у справах дітей бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання. Однак Служба у справах дітей не вживає заходів, спрямованих на виплату одноразової допомоги дітям, позбавлених батьківського піклування, в тому числі у судовому порядку. На думку прокурора, має місце неналежне виконання Службою у справах дітей повноважень щодо захисту майнових прав дітей, яка не вважає їх порушеними, що зумовило його звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Служба у справах дітей, заперечуючи підстави представництва прокурором її інтересів у цій справі, вказувала, що про свою позицію стосовно виплати зазначеним дітям одноразової грошової допомоги повідомляла прокурора листом від 21 квітня 2020 року №01-15/190 (а.с.67-68, 163). Вважає, що зі свого боку не допустила неналежного виконання встановлених законом повноважень щодо захисту прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають під опікою (піклуванням) та законні представники зобов`язані вживати заходів до захисту їх прав та інтересів. Служба у справах дітей є виконавчим органом Нововолинської міської ради та відповідно до делегованих повноважень здійснює захист інтересів дітей у суді як представник органу опіки і піклування під час розгляду справ щодо позбавлення батьківських прав, встановлення місця проживання дітей, усиновлення, захист житлових та майнових прав, а також під час розгляду кримінальних справ. У подібних спорах, про які зазначено у позовній заяві, прокурор звертався із позовом в інтересах дітей, які перебували у навчальних закладах на повному утриманні або ж виховувалися у прийомній сім`ї, а не з позовом в інтересах держави в особі Служби у справах дітей.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити (а.с.73-81), мотивуючи тим, що положення частини сьомої статті 8 Закону №2342-IV стосується лише випускників навчальних закладів - дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які влаштовані в інтернатні заклади (будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки-інтернати), та які знаходяться в таких закладах на повному державному забезпеченні (утриманні). У даному випадку такі умови не виконуються щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які навчалися в загальноосвітніх школах та перебували під опікою (піклуванням), а тому відсутні підстави для нарахування та виплати вказаним особам одноразової грошової допомоги в розмірі по 12162,00 грн кожному відповідно до частини сьомої статті 8 названого Закону.

У відповіді на відзив та запереченні на заяву позивача (а.с.92-96, 98-102) прокурор підтримав доводи позову по суті та вважає, що оскільки Служба у справах дітей не вбачає порушень прав дітей та не звернулася за їх захистом у судовому порядку, то відповідно до статті 131-1 Конституції України у прокурора наявні підстави для звернення до суду в інтересах держави.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач підтримав доводи відзиву (а.с.105-109).

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами суду від 07 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення позовної заяви на підставі пункту 7 частини четвертої статті 169 КАС України; закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні, заслухавши вступне слово учасників справи, кожен із яких підтримав свою позицію, викладену у заявах по суті справи, та перевіривши доводи сторін матеріалами справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України з огляду на таке.

Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 КАС України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та №913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №0440/6738/18. За висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відкриваючи провадження у цій справі, суд не встановив невідповідність поданої прокурором позовної заяви вимогам статей 160, 161 КАС України, зокрема, в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав, без руху не залишив.

Разом з тим, оцінюючи обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави у даному випадку уже на етапі розгляду справи з огляду на доводи учасників справи, суд враховує правові висновки Конституційного Суду України у Рішенні від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 у справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді). Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону "Про прокуратуру".

Стосовно наявності порушеного інтересу держави у спірних правовідносинах суд зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, що розглядається, змісту позовної заяви та відповіді на відзив, прокурор на обґрунтування необхідності захисту порушення, на його думку, інтересів держави та підстав для звернення до суду зазначив, що у даному випадку Служба у справах дітей має повноваження на звернення до суду за захистом майнових прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, однак не звернулася за їх захистом у судовому порядку; невиплата встановленої частиною сьомою статті 8 Закону №2342-IV одноразової грошової допомоги випускникам навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, підриває авторитет держави в частині обов`язку здійснювати соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Судом встановлено, що листом від 20 березня 2020 року №34/4-516вих-20 керівник Володимир-Волинської місцевої прокуратури повідомив Службу у справах дітей про те, що трьом випускникам загальноосвітніх навчальних закладів з числа дітей, які позбавлені батьківського піклування та закінчили заклади загальної середньої освіти у 2019 році, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в порушення вимог статті 8 Закону №2342-IV Управлінням освіти не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку; одночасно просив повідомити, чи будуть вживатися заходи реагування Службою у справах дітей в інтересах вказаних осіб, зокрема шляхом звернення до суду (а.с.50). Служба у справах дітей листом від 24 березня 2020 року №10-01-15/152 повідомила про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зверталися у Службу у справах дітей з питанням про виплату їм одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів після закінчення навчального закладу при працевлаштуванні, як це передбачено підпунктом 5 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року №226; водночас, з`ясовано, що ці особи після закінчення загальноосвітніх навчальних закладів не працевлаштувалися та продовжили навчання (а.с.51).

З листа Управління освіти від 13 березня 2020 року №270/01-19/55 (а.с.20-21) видно, що у 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідач виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі 1810,00 грн кожному, та у такому ж розмірі передбачена виплата допомоги ОСОБА_3 у 2020 році після досягнення такими особами 18-річного віку відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2005 року №823. Оскільки жоден із названих учнів не був поміщений у заклад загальної середньої освіти на повне державне утримання, а рішеннями органу опіки і піклування після набуття відповідного статусу були передані під опіку (піклування), то виплати, передбачені статтею 8 Закону №2342-IV, їм не надавалися.

27 березня 2020 року листом №34/4-552вих-20 перший заступник керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури повідомив Службу у справах дітей про підготовлений позов до Управління освіти в інтересах держави в особі Служби у справах дітей (а.с.52). 21 квітня 2020 року Служба у справах дітей з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року №226 повторно повідомила, що дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, що перебувають під опікою (піклуванням), після закінчення навчального закладу при працевлаштуванні виплачується одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів громадян, а ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , над якими встановлена опіка (піклування), після закінчення навчальних закладів не працевлаштувалися, тому відсутня необхідність у судовому захисті (а.с.70).

Отже, як видно із зазначених доказів, має місце різне трактування прокурором з одного боку та позивачем і відповідачем з іншого боку положень статті 8 Закону №2342-IV в частині наявності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у 2019 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - особам до 18 років, які мають статус дітей, які позбавлені батьківського піклування, як випускникам загальноосвітніх навчальних закладів.

Позиція позивача та відповідача у застосуванні норм частини сьомої статті 8 Закону №2342-IV співпадає та невиплата одноразової грошової допомоги зазначеним особам обумовлена відсутністю підстав та умов, з якими, на їх думку, цей Закон пов`язує виплату допомоги (особи, навчаючись у закладах освіти, не перебували на повному державному утриманні). Прокурор вважає, що виплата допомоги є безумовною для всіх дітей-сиріт та осіб, позбавлених батьківського піклування, та право на виплату цієї допомоги триває до досягнення особою 18-річного віку.

Разом з тим, перевірка права прокурора на звернення до адміністративного суду передує розгляду питання щодо правомірності дій (бездіяльності) відповідача, що оскаржуються (розгляду справи по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, прокурор має право звернутися відповідно до порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", із позовом в інтересах держави, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

З прохальної частини позовної заяви слідує, що прокурор звернувся до суду з позовом на захист прав та інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Протиправність поведінки Управління освіти щодо невиплати спірної допомоги, установленої частиною сьомою статті 8 Закону №2342-IV, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, у тому числі з мотивів, наведених прокурором, може бути перевірена у разі вирішення спору за позовом належного позивача, оскільки предмет позову за взаємопов`язаними вимогами стосується не захисту інтересів держави та суспільства у певних взаємовідносинах між органами державної влади та місцевого самоврядування, а прав конкретно визначених осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті.

Частиною першою статті 5 КАС України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відповідно до частини третьої статті 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Частиною першою статті 56 КАС України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Як видно із рішень виконкому Нововолинської міської ради від 20 січня 2011 року №3 (а.с.86), від 21 грудня 2017 року №364 (а.с.87), від 20 травня 2010 року №174 (а.с.88) над зазначеними вище особами встановлено опіку (піклування) та їх законними представниками до повноліття є опікуни (піклувальники).

ОСОБА_3 , 21 червня 2002 року, на момент звернення прокурора із даним позовом не досяг повноліття та не набув адміністративно процесуальної дієздатності. Проте ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягли повноліття та набули адміністративно процесуальної дієздатності в розумінні частини другої статті 43 КАС України та у спорах з приводу публічно-правових відносин вони можуть самостійно брати участь, в тому числі звернутися за захистом оспорюваного чи порушеного права.

За приписами статті 11 Закону №2342-ІV органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Функції служби у справах дітей щодо опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, визначає стаття 12 Закону №2342-IV. Так на служби у справах дітей покладаються безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Служба у справах дітей, зокрема, бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів.

Відповідно до пункту 3.2.14, 3.2.18 Положення про Службу у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, затвердженого рішенням Нововолинської міської ради від 24 грудня 2015 року №5/17 (а.с.164-167), Служба у справах дітей в частині делегованих повноважень здійснює захист інтересів дітей під час розгляду справ у суді щодо позбавлення батьківських прав, встановлення місця проживання дітей, усиновлення, захисту житлових та майнових прав, а також під час розгляду кримінальних справ щодо дітей; представляє у разі необхідності інтереси дітей у судах у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності.

Вирішення спору у той спосіб, про який просить прокурор, спрямований на захист оспорюваного чи порушеного права безпосередньо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3. , представництво інтересів яких прокурором не доведено, а тому заміна позивача також не призведе до можливості представництва інтересів зазначених осіб прокурором, оскільки у такому випадку відсутнє відповідне правове обґрунтування такого представництва. До того ж, судом установлено, що прокурор не повідомив зазначених осіб, їх законних представників про пред`явлення даного позову.

Наведене дає підстави для висновку про те, що у розглядуваному випадку прокурор звернувся із позовом в інтересах конкретних фізичних осіб, а не в інтересах держави.

Оскільки після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів судом установлено відсутність підстав для представництва прокурором за позовом, поданим в інтересах держави в особі Служби у справах дітей, а фактично пред`явленим в інтересах конкретних фізичних осіб, то це є підставою для залишення такого позову без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 240 КАС України.

Пунктом 2 частини першої статті 240 КАС України обумовлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.

Таким чином, позов прокурора належить залишити без розгляду, оскільки він не підтвердив право на підписання позову, який не містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, а стосується захисту прав фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 5, 53, пунктом 2 частини першої статті 240, статтями 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов першого заступника керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради до Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Ухвала у повному обсязі складена 04 серпня 2020 року