Справа № 120/2205/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2020 р. Справа № 120/2205/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтований тим, що згідно з постановою Вінницького окружного адміністративного суду в справі №802/4028/14-а задоволено позовні вимоги Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 309870,02 грн. На підставі виконавчого листа у вказаній справі, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 03.04.2015, відповідачем були відкриті виконавчі провадження №47619556 і №49842084.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.07.2019 в справі №802/4028/14-а визнано виконавчий лист, виданий Вінницький окружним адміністративним судом 03.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 309870,02 грн., таким, що не підлягає виконанню.

За час перебування виконавчого листа на виконанні у відповідача, виконавчою службою винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49842084 від 18.01.2016 та ВП №47619556 від 22.05.2015.

У зв`язку з відсутністю боргу у боржника ОСОБА_1 перед стягувачем ДПІ, позивачка звернулась 25.09.2019 року з заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчих проваджень №49842084 та №47619556.

Проте, листом від 12.05.2020 відповідач повідомив позивачку про неможливість вирішити питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , оскільки державним виконавцем по вказаним виконавчим провадженням винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і станом на 12.05.2020 року виконавчий лист №802/4028/14-а не перебуває на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Позивачка вважає таку бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з її майна протиправною, в зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 01.06.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачка подала до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 26.06.2020 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 16.07.2020.

Ухвалою суду від 16.07.2020, у зв`язку з не наданням відповідачем витребуваних судом доказів ( матеріалів виконавчих проваджень ) та необхідністю повторно витребувати докази розгляд справи відкладено на 04.08.2020.

У судове засідання 04.08.2020 сторони не з`явились, натомість представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Від відповідача надійшла заява, у якій зазначено, що виконавчі провадження №49842084 та №47619556 знищено, в звязку з закінченням 3 - річного строку зберігання завершених виконавчих проваджень. У зв`язку з чим, надають суду витяги зі спецрозділу щодо вказаних виконавчих проваджень, відповідно до яких виконавчі провадження №47619556 від 22.05.2015 та №49842084 від 18.01.2016 завершені і виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Також зазначено, що Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заперечує проти визнання бездіяльності відділу неправомірною.

Відзиву на позов від відповідача не надходило.

В зв"язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання 04.08.2020 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в позовній заяві та заяві відповідача, надавши оцінку письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду в справі №802/4028/14-а задоволено позовні вимоги Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій області про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 309870,02 грн. На підставі виконавчого листа у вказаній справі, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 03.04.2015, Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкриті виконавчі провадження №47619556 та №49842084.

За час перебування виконавчого листа на виконанні у відповідача, державними виконавцями виконавчої служби у вказаних виконавчих провадженнях винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №476156 від 22.05.2015 та №49842084 від 18.01.2016.

В подальшому у виконавчих провадженнях №47619556 та №.09.2015 та 16.03.2016 відповідно, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження», повернено виконавчий документ стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна у боржника.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду в справі №802/4028/14-а від 26.07.2019 визнано виконавчий лист, виданий Вінницький окружним адміністративним судом 03.04.2015, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 309870,02 грн., таким, що не підлягає виконанню.

25.09.2019 представник позивачки звернувся до відповідача із заявою, в якій просив закінчити виконавчі провадження №47619556 та №49842084, зняти всі обтяження та арешти, виключити відомості з реєстру боржників.

У відповідь на вказану заяву відповідач надав лист №68775/15.26-25/6 від 12.05.2020, в якому повідомив, що станом на 12.05.2020 виконавчий лист №802/40228/4-а від 03.04.2015, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості в розмірі 30980,02 грн., на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не перебуває, а тому вирішити питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 не представляється можливим.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом, надавши при цьому відомості, що станом на 22.06.2020 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація щодо обтяження майна позивачки ( всього нерухомого майна ) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47619556 та №49842084.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчих проваджень, у яких було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно з ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону №606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту, відповідно до положень ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження» також належать: закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону №606-XIV).

Частиною другою статті 50 Закону №606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Судом з матеріалів справи встановлено, що виконавчі провадження №47619556 та №49842084 з примусового виконання виконавчого листа №802/4028/14-а від 03.04.2015 завершені на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Всі матеріали виконавчих проваджень №47619556 та №49842084 знищені. Відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з травня 2015 року до дня розгляду справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №802/4028/14-а від 03.04.2015.

Окрім цього, відповідач не надав суду доказів наявності відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - "Інструкція №512/5"), в редакції чинній на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, зазначено, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Отже, відповідно до зазначеної статті закону та Інструкції №512/5 Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), арешт з майна позивача (боржника) підлягав зняттю відповідачем при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте відповідачем у виконавчих провадженнях №47619556 та №49842084 цього зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 27.03.2020 у справі №817/928/17 від 26.05.2020 у справі 815/7269/15 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами вимог пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів та підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях №47619556 та № 49842084.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , накладений згідно з постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.01.2016 року у ВП №49842084 та від 22.05.2015 року № 47619556.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, 15А, к. 306, м. Вінниця, 21050, ).

Повне судове рішення складено 05.08.2020.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна