Справа № 448/1074/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/1074/17 пров. № А/857/6712/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Святецького В.В., Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року (головуючого судді Білоуса Ю.Б. ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу повний текст рішення складено 04.05.2020 в м. Мостиська) у справі №448/1074/17 провадження №2-а/448/19/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, третя особа - в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Ярослав Ігорович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.08.2017 звернулася в суд з позовом до Львівської митниці ДФС судом залучено співвідповідача Галицьку митницю Держмитслужби третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ Скоромний Ярослав Ігорович в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Я.І. від 14.08.2017 року в справі про порушення митних правил №3641/20900/17 про притягнення її до відповідальності за ч.3 ст. 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року задоволено позов.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 . 03.08.2020 засобами електронного зв`язку направила до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження через сімейні обставини.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 23.07.2017 головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Демків В.М. складено протокол про порушення митних правил №3641/20900/17, відповідно до якого встановлено, що 23.07.2017 року близько 12 години 19 хвилин громадянка України ОСОБА_1 слідувала з Республіки Польща до України як пасажир по смузі руху «Зелений коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та осіб, які його переміщувались в ньому, в ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМС України виявилось, що гр. України ОСОБА_1 10.03.2016 05:27:28 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввезла на митну територію України автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами статті 95 Митного кодексу України (далі - МК України) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Одночасно було встановлено відсутність в ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, станом на 23.07.2017, відповідно гр. ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу, 14.08.2017 в.о. заступникою начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 (третьою особою у справі) винесено оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил №3641/20900/17, якою позивачку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні зазначеного порушення не доведена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного застосування норм процесуального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 458 МК України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 90 МК України транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб).

Положеннями частини 1 статті 192 цього Кодексу визначено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється згідно з Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981.

Згідно з цим Порядком, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Апеляційним судом встановлено те, що в матеріалах справи відсутні дані про факт аварії чи дії обставин непереборної сили, а також письмове повідомлення позивачки з цього приводу.

Згідно інформації, яка міститься в базі даних ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМС України ОСОБА_1 10.03.2016 05:27:28 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввезла на митну територію України автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами статті 95 МК України.

Натомість позивачка в адміністративному позові зазначає, що автомобіль не оформляла, їхала в цьому автомобілі в якості пасажира, за кермом перебував невідомий їй чоловік.

На думку суду вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил, так як позивачка добровільно надала свої документи для митного оформлення транспортного засобу в режимі «транзит».

Згідно статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) інші документи (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Зокрема, встановлення факту ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДМС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом.

Відповідно до пункту 7 Розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 (далі Правила № 1118), власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії серед інших такі документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно пункту 9 Розділу І Правил № 1118, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Як вбачається із пункту 37 частини 1 статті 4 МК України перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Із змісту пункту 2 частини 2 статті 191 МК України видно, що перевізники зобов`язані: у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Таким чином, враховуючи, що транспортний засіб ввезено на митну територію України на позивачку із пред`явленням її документів, обов`язок вивезення такого покладено на неї.

При цьому, виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами чи питань державної митної справи не передбачено.

Відповідно до пункту 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: - перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; - митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); - усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; - облік автомобільних транспортних засобів і товарів; - взяття проб (зразків) товарів; - використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; - подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

Пункт 2 розділу І Правил № 1118 визначає терміни, що вживаються в цих правилах, а саме: - вантажна митна декларація - використовується як ДКД у разі переміщення ТЗ, нового або знятого з реєстраційного обліку у відповідних підрозділах реєстраційних органів України або іноземної держави, транзитом через митну територію України.

Згідно пункту 6 розділу І Правил № 1118 - квитанція МД - застосовується при внесенні грошової застави в сумі податків і зборів, що підлягають сплаті при ввезенні ТЗ на митну територію України з метою вільного обігу, в разі транзиту, як гарантія доставки ТЗ до митного органу призначення або прийняття ТЗ митним органом на зберігання.

Пунктом 3.1 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з главою 55 розділ XII МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не передбачено.

Тому, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те що митним органом не надано ксерокопії документів які надавались позивачем під час ввезення транспортного засобу на мину територію України є помилковими.

При цьому, пропуск даного транспортного засобу відбувається після перевірки в усній формі контролюючим органом документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), оскільки саме їх відсутність передбачає відмову у пропуску через державний кордом на територію України.

Щодо доводів позивача про вчинення відносно неї злочину, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 6 статті 78 КАС України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Яворівського відділу поліції Мостиського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.06.2018 кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000628 від 03.10.2017 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Як зазначається у даній постанові не встановлено місце знаходження документів та транспортний засіб із метою встановлення права власності та автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», а інформації про оскарження даної постанови заявницею до суду не подано.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак із доданої постанови про закриття кримінального провадження від 18.06.2018 вбачається, що не встановлено місце знаходження документів та транспортного засобу із метою встановлення права власності та автомобіль марки «CITROEN BERLINGO», а тому факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивачки вчинені злочинні дії.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №464/7796/16-а адміністративне провадження № К/9901/37188/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника Управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 від 14.08.2017 в справі про порушення митних правил №3641/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 3 статті 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень є правомірною.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04 травня 2020 року у справі №448/1074/17 провадження №2-а/448/19/20 скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, третя особа - в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромний Ярослав Ігорович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Святецький

О.М. Довгополов