Справа № 440/2710/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2710/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Підставою для звернення до суду вважає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин діями відповідача щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою суду від 01 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

19 червня 2020 року (передано судді Ясиновському І.Г. 30 червня 2020 року у зв`язку з його перебуванням у відпустці) позивачем надано до суду документи, якими усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 01 червня 2020 року, у тому числі уточнено перелік учасників справи шляхом виключення з їх складу третьої особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, а також викладено вимоги у наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/791/19 зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи, передбачені постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 №3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за заявою від 05.11.2018. Проте Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило у призначенні пенсії за вислугу років з мотивів відсутності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки на момент звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 19 років 2 місяці 21 день. Позивач вважає таку відмову органу Пенсійного фонду України протиправною, а своє право на призначення пенсії порушеним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником відповідача суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що згідно поданих документів встановлено, що розмір календарної вислуги ОСОБА_1 на день звільнення зі служби не відповідає встановленим вимогам п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 05.11.2018 позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області та просив підготувати матеріали на його ім`я для призначення пенсії за вислугу років /а.с.13-17/.

Листом від 04.12.2018 №Л-2215л.к. відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість оформити матеріали для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідного розміру вислуги років, а саме: 23 календарних роки і більше, як передбачено п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" /а.с.18/.

Не погоджуючись із відмовою ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовом.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі №440/791/19 позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області щодо відмови у оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області документи, передбачені постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 №3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за заявою від 05.11.2018 /а.с. 20-22/.

На виконання такого рішення суду подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років разом з пакетом документів (в т.ч.: подання про призначення пенсії, грошовий атестат, довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, довідки про реєстрацію місця проживання, копії трудової книжки) /а.с. 51-61/.

Розпорядженням відповідача від 13.11.2019 № 1127/02.22-06 відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 /а.с. 49/.

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною та необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно ст. 231 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (що діяв до 07.11.2015) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У свою чергу, ст. 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393), яка в свою чергу визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до пункту «г» ч. 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсії особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони, - зараховується час проходження служби на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

Аналізуючи зміст наведених норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у сукупності суд дійшов висновків, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №686/20189/16-а, від 27.03.2020 у справі №569/727/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, від 10.07.2019 у справі №1840/3347/18 та від 22.08.2019 у справі №295/7220/16-а.

При цьому, Верховний суд у вищевказаних постановах звернув увагу на те, що ст. 171 Закону не містить жодної відсилочної норми, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Крім того, в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Натомість цим Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних років і 6 місяців (у разі звільнення зі служби у період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року), та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

В силу припису ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать наявні у даній справі матеріали та було встановлено Полтавським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №440/791/19, позивач на момент звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не мав необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 19 років 2 місяці 21 день при необхідних 22 календарних років і 6 місяців.

У контексті з наведеними обставинами та правовою позицією Верховного Суду суд оцінює доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Порядку №393, якою ОСОБА_1 для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 3 місяці 8 днів як безпідставні.

Окрім того згідно із ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У даному випадку приписи п. 3 Порядку №393 суперечать приписам ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому застосуванню підлягає саме Закон, що має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи викладені вище обставини, суд погоджується з позицією відповідача про те, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський