Справа № 460/4212/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2020 року м. Рівне №460/4212/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді У.М. Нор розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
достаршого державного виконавця Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Невинної Катерини Володимирівни
про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до старшого державного виконавця Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Невинної Катерини Володимирівни про визнання дій протиправними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №6195982 від 05.05.2020.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що в провадженні державного виконавця Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Невинної К.В. знаходився наказ Господарського суду №918/298/18 від 25.03.2019, яким його було зобов`язано звільнити частину нежитлового приміщення комунального закладу "Радивилівська дитяча школа".

Виконавче провадження з приводу примусового виконання вказаного наказу було відкрито 03.05.2019, про що винесена відповідна постанова №59009258.

04.10.2019 в межах ВП №59009258, винесено постанову про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

05.05.2020 вказана постанова виокремлена в окреме ВП №61959982.

Проте на переконання позивача оскаржувана постанова є протиправною, так як державним виконавцем фактично не вчинялось жодних дій спрямованих на примусове виконання наказу Господарського суду №918/298/18 від 25.03.2019. Виконавче провадження закрито у звязку із добровільним виконанням рішення суду.

Ухвалою судді від 16.06.2020 позовна заява залишалася без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою від 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та призначено розгляд справи по суті на 14.07.2020.

Ухвалою від 14.07.2020 розгляд справи відкладено на 29.07.2020, у зв`язку з неявкою сторін.

У встановлений судом строк представником відповідача до суду подано відзив, у якому останній проти задоволення позовних вимог - заперечив. Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до ч.1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Дії старшого держаного виконавця Невинної К.В. в рамках ВП №59009258 відповідають нормам законодавства. Виходячи з наведеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 29.07.2020 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

На виконанні у Радивилівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) знаходився наказ № 918/298/18 від 25.03.2019 відповідно до якого ОСОБА_1 зобовязано звільнити частину нежитлового приміщення комунального закладу "Радивилівська дитяча школа" Радивилівської міської ради загальною площею 42,7 м.кв., розміщене за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 103 500 грн., шляхом підписання акту прийому - передачі з балансоутримувачем.

03.05.2019 відкрито відповідне виконавче провадження №59009258.

04.10.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (Відносно боржника відкрито кримінальне провадження за ознаками криміналбного правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, рішення не може бути виконано без участі боржника).

Одночасно, при закритті виконавчого провадження №.10.2019 державним винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, які виділені в окремі виконавчі провадження.

Зокрема 05.05.2020 державним виконавцем Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Невинною К.В. відкрито виконавче провадження №61959982 на виконання постанови №59009258 від 04.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 8346 грн. виконавчого збору.

На переконання позивача вказана постанова є протиправною, у звязку із чим він звернувся до суду із вказаним позовом.

На обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16.03.2020 між КЗ "Радивилівська дитяча школа мистецтв" в особі директора Сірко Т. та ним підписано акт прийому-передачі. Відповідно до змісту якого, сторони зазначають, що орендодавець прийняв, а орендар передав частину приміщення школи, загальною площею 42,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. Сторони зазначили, що приміщення, яке передається знаходиться в належному стані. Жодних претензій в сторін не має.

За таких умов 19.05.2020 позивачем було подано скаргу на дії старшого державного виконавця Невинної К.В. до начальника Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

За результатами розгляду вказаної скарги прийнято постанову про відмову в задоволенні скарги на рішення державного виконавця.

Вважаючи постанову від 05.05.2020 про стягнення виконавчого збору в виконавчому провадженні №61959982 такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

За змістом п. 5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Водночас, відповідно до частина 1 ст. 26 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII із відкриттям виконавчого провадження розпочинається стадія примусового виконання судового рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII в аспекті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) (…) якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із пунктом 8 розділу ІІІ (Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону, про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Отже, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, суд доходить висновку, що державний виконавець Невинна К.В. під час винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №59009258, одночасно при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (Відносно боржника відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, рішення не може бути виконано без участі боржника) -діяла на підставі і в межах чинного законодавства.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 № 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Разом з тим, невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у справі № 815/1996/17 постанова від 29 листопада 2019 року).

Тому, суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах Закону доводи позивача про безпідставність стягнення виконавчого збору у зв`язку із не вчиненням державним виконавцем дій у виконавчому провадженні.

Крім того, суд наголошує н атому, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-УІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.06.2019 по справі № 712/394/17-а.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем прийнято спірну постанову в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, у зв`язку із чим адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (35500, Рівненська область, м. Радивилів, вул.Кременецька, 52, ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 серпня 2020 року.

Суддя У.М. Нор