Справа № 200/411/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року справа №200/411/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Трофімчука В.В., представників відповідачів Прохорової К.І., Павленка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України, директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецької області Панасюка Павла Петровича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року (повне судове рішеня складено 05 травня 2020 року у м. Слов`янську) та апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецької області Панасюка Павла Петровича на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року (повне судове рішення складено 08 травня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/411/20-а (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_2 до Директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецької області Панасюка Павла Петровича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Трофімчук В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ, відповідач-1), Директора департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області Панасюка Павла Петровича (далі Директор Департаменту, відповідач-2) про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працювала на посаді начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Донецькій області, що відповідає посаді державної служби категорії "Б".

Відповідно до статті 44 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII), Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640 (далі Порядок № 640) у грудні 2018 року позивача було ознайомлено із «Завданнями, ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В» (далі Завдання), які включали 3 завдання зі строком виконання "постійно". При цьому вказані завдання не містили інформації про кількість та/або якісні показники, яким повинен відповідати результат їх виконання, та за якими можна було б оцінити результат службової діяльності (строк, кількість, відсоток, кількість допустимих відхилень тощо).

Знаходячись у відпустці, 14.12.2019 позивач отримала листа за підписом в.о. Голови Держархбудінспекції України про результати оцінювання результатів службової діяльності її як державного службовця категорії Б у 2019 році та витяг з «Висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області» (далі «Висновок»), згідно якого результати її службової діяльності у 2019 році оцінили з оцінкою негативна. Вказаний висновок був затверджений наказом в.о. голови ДАБІ від 10.12.2019 № 1377.

03.01.2020 позивач поштою отримала копію наказу в.о. Голови ДАБІ від 16.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 », відповідно до якого її звільнили з посади начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Підставою для видачі наказу став наведений вище Висновок.

Представник позивача зазначив, що відповідно до пункту 37 Порядку № 640 для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б, оціночну бесіду. В разі тимчасової відсутності у зв`язку з відпусткою такого державного службовця оціночна бесіда за його заявою проводиться раніше. Згідно пункту 39 Порядку № 640 оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця та його письмового звіту, що подається у довільній формі. При цьому, згідно з пунктом 5 Порядку № 640 державний службовець має право аналізувати виконання визначених завдань і ключових показників, ознайомлюватися з пропозиціями щодо оцінювання результатів службової діяльності.

Аналіз вказаних норм, на думку позивача, свідчить про те, що державний службовець повинен бути ознайомлений з початком процедури визначення результатів виконання завдань, строками проведення оцінювання службової діяльності, з метою реалізації права на аналіз виконання визначених завдань та підготовки до оціночної співбесіди, у тому числі, підготовки письмового звіту. Більш того, згідно з п.4 Наказу від 23.10.2019 № 1181, на підставі якого було розпочато процедуру оцінювання, управлінню роботи з персоналом та документообігом відповідача-1, відповідачу-2 доручалося ознайомити державних службовців із даним наказом та, відповідно, початком процедури оцінювання результатів службової діяльності.

Станом на 23.10.2019 позивач перебувала у додатковій оплачуваній відпустці у зв`язку з навчанням (наказ від 02.10.2019 № 990в) та, як наслідок, з наказом від 23.10.2019 № 1181 та про початок процесу оцінювання результатів її службової діяльності на посаді начальника інспекційного відділу № 2 позивача не ознайомили.

У зв`язку з цим, остання була позбавлена можливості підготовки та надання звіту про результати службової діяльності, плану виконання Завдань, а також можливості участі у оціночній співбесіді.

Також представник позивача наголосив, що форма «Результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б за 2019 рік» (далі «Результати») стосовно позивача була складена 04.11.2019 відповідачем-2 на власний розсуд, без урахування звіту позивача та без її участі у оціночній співбесіді. З вказаними Результатами позивач також не була ознайомлена, отже була позбавлена прав, визначених п.п. 5, 37, 38, 39 Порядку № 640, щодо аналізу виконання визначених завдань і ключових показників, надання письмового звіту, участі у оціночній співбесіді, ознайомлення з пропозиціями щодо оцінювання.

Крім цього, ОСОБА_1 зауважив, що оцінки, виставлені відповідачем-2 є необ`єктивними, зауваження, викладені в формі, не відповідають критеріям оцінювання; завдання, які підлягали оцінці, виконувались у повному обсязі та у визначені строки.

На підставі вказаного та, з урахуванням уточнення позовних вимог, представник позивача просив:

- визнати протиправною та скасувати форму «Результати» стосовно ОСОБА_2 , складену та підписану 04.11.2019 Директором департаменту;

- визнати протиправним та скасувати «Висновок» в частині оцінювання службової діяльності ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови ДАБІ від 10.12.2019 № 1377 «Про затвердження Висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В" у 2019 році» в частині, що стосується затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Донецькій області Корпухової ОСОБА_3 .М.;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 16.12.2019 № 682ОС «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.02.2020 № 60ОС «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_2 »;

- поновити ОСОБА_2 на посаді начальника інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області у Донецькій області або на рівнозначній посаді з 18.02.2020;

- стягнути з ДАБІ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окужного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДАБІ від 10.12.2019 № 1377 «Про затвердження Висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В" у 2019 році» в частині, що стосується затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області Корпухової К.М.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДАБІ від 16.12.2019 № 682 ОС «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДАБІ від 17.02.2020 №60 ОС «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_2 ».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області у Донецькій області або на рівнозначній посаді з 18.02.2020.

Стягнуто з ДАБІ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністартивного суду від 08 травня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДАБІ на користь позивача судовий збір в розмірі 4525,50 грн., стягнуто з Директора департаменту на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4525,50 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення місцевого суду в частині розміру судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивача з ДАБІ, а також в частині стягнення цих витрат з Директора Департаменту, прийняти нове рішення в цій частині, яким стягнути з ДАБІ судові витрати, повязані з розглядом справи, у тому числі 1051,00 грн. на сплату судового збору та 12 214,30 грн. на відшкодування витрат на професійну правичу допомогу, а загалом 13 265,30 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги представником позивача зазначено, що рішення про стягнення судових витрат з відповідача-2 не відповідає нормам процесуального права, оскільки Директор Департтаменту не є розпорядником бюджетних коштів, а Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області є територіальним органом, структурним підрозділом ДАБІ, без статусу юридичної особи. Також апелянт зазначив, що фактично на момент ухвалення додатковго рішення загальна вартість наданих адвокатом послуг, що підлягала сплаті, складала 17 100,00 грн., тому рішення про стягнення судових витрат лише з урахуванням витрат, які фактично сплачені, є таким, що не відповідає нормам процесуального права.

Відповідач-1 також подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, в якій просив скасувати судове рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час визначення результатів виконання завдань у строки, встановлені Графіком проведення визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В", затвердженого наказом Держархбудінспекції від 23.10.2019 № 1184, позивач була відсутня з причини перебування у відпустці у зв`язку з навчанням (до 02.11.2019 включно) та у щорічній основній відпустці (з 04.11.2019). Таким чином у разі тимчасової відсутності державного службовця, визначення результатів виконання завдань здійснювалось без оціночної бесіди. Отже, оцінювання результатів виконання позивачем завдань здійснювалось без оціночної співбесіди у зв`язку з її тимчасовою відсутністю, а саме перебуванням у відпустці, що повною мірою відповідає вимогам законодавства. На переконання відповідача-1, місцевим судом не надано належну оцінку фактичним обставинам справи щодо низького рівня виконання функціональних обов`язків, в тому числі під час виконання обов`язків директора Департаменту, недостатньої компетенції позивача, неналежної роботи Департаменту у сфері реалізації реєстраційних та дозвільних функцій у будівництві тощо.

Не погодившись з наведеними вище судовими рішеннями у цій справі, відповідач-2 також подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати рішення та додаткове рішення місцевого суду, прийняти нові, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та заявлених вимог про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги на рішення місцевого суду зазначено, що суд не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, приймаючи рішення про відстуність належних підстав для звільнення позивача, виходив виключно з суб`єктивного, оціночного ставлення, яке, на думку відповідача-2, є упередженим. Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач негативно проявила себе як начальник інспекційного відділу №2, і як в.о. директора Департаменту, а її недостатній рівень професійної компетенції призвів до погіршення рівня роботи Департаменту у сфері реалізації дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що суд повинен був розрізнити поняття судового збору та витрати, які пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правничу допомогу, чого не зробив та стягнув суму судового збору, яка в рази перевищує реальну суму, що була сплачена позивачем.

У відзиві на апеляційні скарги відповідача-2 на рішення та додаткове рішення місцевого суду представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача-2. Представник відповідача-1 просив вирішити вимоги апеляційної скарги представника позивача на розсуд суду.

Представники відповідачів, в свою чергу, підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги на рішення суду, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах на рішення місцевого суду, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Згідно витягу з Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.02.2017 № 87"ОС" ОСОБА_2 переведено на посаду начальника інспекційного відділу № 2 (а.с.241 т.2). Позивач є державним службовцем категорії "Б".

Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності не притягалась. Також в матеріалах справи наявний звіт позивача про стан виконання Завдань за період з січня по вересень 2019 року.

Наказом від 25.04.2019 № 165 "ОС", від 20.05.2019 № 210 "ОС", від 29.05.2019 № 233 "ОС" від 19.08.2019 № 377 "ОС", від 09.09.2019 № 463 "ОС", від 23.09.2019 № 419 "ОС" покладено виконання обов`язків директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області на ОСОБА_2 , начальника інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архутектурно-будівельної інспекції у Донецькій області з відповідної дати тощо (а.с.24-26 т.1).

Відповідно до завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" (які підлягали оцінюванню), ОСОБА_2 здійснювала:

1) забезпечення реалізації державної політики у сфері державного архітектурно-будівельного контролю на території області; показники результативності, ефективності та якості - здійснення ефективного контролю за своєчасним та якісним проведенням перервірок головними інспекторами будівельного нагляду (постійно), здійснення ефективного контролю за розглядом справ (постійно), здійснення ефективного контролю за здійсненням заходів реагування (постійно);

2) проведення аналізу та узагальнення результатів здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; показники результативності, ефективності та якості - підготовка відповідних звітів до Держархбудінспекції щодо діяльності Відділу (постійно);

3) забезпечення ефективної взаємодії з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; показники результативності, ефективності та якості - прийняття участі у заходах облдержадміністрації з питань, що стосуються сфери містобудівної діяльності (постійно), контроль за своєчасним розглядом звернень громадян та юридичних осіб (постійно), забезпечення своєчасного та повного розгляду запитів на публічну інформацію (постійно) (а.с.15 т.1).

Згідно Наказу від 02.10.2019 № 990 "В" «Про надання відпустки ОСОБА_2 », надано додаткову оплачувану відпустку у зв`язку з навчанням на період складання сесії з 15.10.2019 по 02.11.2019 (а.с.27 т.1).

Із службової записки від 21.10.2019 вбачається, у тому числі, що з призначенням ОСОБА_2 на посаду виконуючого обов`язки директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області заходи, які вживались фахівцями Департаменту з метою виконання окремого доручення Голови Держархбудінспекції України, за її вказівкою були спростовані, що призвело до збільшення кількості повернень документів на доопрацювання (а.с.115 т.1). Аналогічні відомості містяться в службовій записці від 16.01.2020.

Відповідно до наказу від 23.10.2019 № 1181 «Про визначення результатів виконання завдань державними службовціми Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В" у 2019 році», відповідно до ст. 44 Закону № 889-VIII, Порядку № 640 з метою визначення якості виконання державними службовцями, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", завдань, планування службової кар`єри таких державних службовців, визначено результати виконання завдань державними службовцями Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В", у строк згідно з графіком проведення визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", визначення результатів виконання завдань яких проводиться у 2019 році, що додаються. Пунктом 4 Наказу № 1181 встановлено обов`язок управління роботи з персоналом та документообігу секторам управління персоналом і документообігу територіальних органів Держархбудінспекції в областях, відділу управління персоналом і документообігу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві знайомити державних службовців із наказом про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В" (а.с.14 т.1).

На підставі вищезазначеного наказу було здійснено процедуру оцінювання. Згідно змісту «Результатів» відносно ОСОБА_2 - було проконтрольовано у строк січень-вересень 2019 року:

1) забезпечення реалізації державної політики у сфері державного архітектурно-будівельного контролю на території області. Відділом проведено 23 перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам. Бал - 2, обґрунтування: результат роботи не відповідає очікуваному;

2) здійснено ефективний контроль за своєчасним та якісним проведенням перевірок головними інспекторами будівельного нагляду. Відділом проведено 23 перевірки відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам - планових перевірки, 21 - позапланова перевірка, дотримання порядку введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів - 61 огляд на об`єктах для видачі сертифікату. Видано 12 приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, винесено 12 постанов про адміністративні правопорушення на суму 37 400 грн., надано 43 звіти до Держархбудінспекції щодо діяльності відділу. Оцінка - 2, обґрунтування - неефективний контроль за виконанням поставлених завдань, не сприяє впорядкуванню робочого процесу, розподіляє завдання недоцільно. Не завжди надає потрібну інформацію та професійні поради;

3) забезпечення ефективної взаємодії з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, а також контроль за своєчасним розглядом звернень громадян та юридичних осіб. Здійснювався своєчасний та повний розгляд запитів на публічну інформацію. Відділом підготовлено в загальній сумі 190 відповідей на звернення фізичних та юридичних осіб, вимоги правоохоронних органів, запити народних депутатів України, органів державної вади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з питань, що належать до компетенції відділу. Оцінка - 2, обґрунтування: керівництво роботою нечітке, рівень культури поведінки та спілкування з людьми низький, не завжди адекватний відповідній ситуації. Виставлено негативну оцінку, яка обґрунтована не сприянням впорядкуванню робочого процесу, керівництво роботою нечітке, неефективний контроль за виконанням поставлених завдань. Визначені потреби у професійному навчанні: знання законодавства, прийняття ефективних рішень, комунікація та взаємодія, впровадження змін, управління організацією роботи та персоналом. Заначений висновок підписаний директором Департаменту ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Зі змісту листа на ім`я Голови Державної архітектурно-будівельної інспекції (вх. № 40-24063 від 20.11.2019) певні посадові особи просили прийняти належні заходи щодо неправомірної діяльності ОСОБА_5 за час її керування на посаді т.в.о. директора ДАБІ у Донецькій області тощо (а.с.117 т.1).

Наказом № 1377 від 10.12.2019 «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В» у 2019 році, відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 889-VIII, пункту 41 Порядку № 640, наказано затвердити Висновки щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців апарату Держархбудінспекції та її територіальних органів в областях та місті Києві, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В" у 2019 році, що додаються (а.с.10 т.1).

Згідно «Висновку» ОСОБА_2 , начальник інспекційного відділу №2 отримала негативну оцінку (а.с.11 т.1).

Наказом від 16.12.2019 № 682"ОС" ОСОБА_2 звільнено з посади начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області у Донецькій області, у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Наказано вважати датою звільнення ОСОБА_2 перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність тощо (а.с.8, т.1).

03.01.2020 позивач звернулася до в.о. Голови ДАБІ із скаргою, в якій просила створити комісію для перевірки, викладених у скарзі фактів, скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців апарату Держархбудінспекції та її територіальних органів в областях та місті Києві, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В" у 2019 році, скасувати Наказ № 1377, повторно провести етапи оцінювання визначення результатів виконання завдань, затвердження висновку.

Відповідно довідки управління роботи з персоналом та документообігу ДАБІ від 06.02.2020 №11"Д", станом на 04.11.2019 посаду заступника директора департаменту - начальника відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області займала Мельник С.Т. (а.с.228 т.1).

Згідно Схеми заміщення, у разі відсутності між Директором департаменту та заступником директора Департаменту - начальником відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, посада Директор Департаменту є замінною посадою - заступник директора Департаменту начальником відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області; заступник директора департаменту - начальник відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування - директор Департаменту (а.с.227 т.1).

Згідно Наказу № 60 "ОС" від 17.02.2020 «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_2 » відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону № 889-VIII наказано вважати 17.02.2020 датою звільнення ОСОБА_2 з посади начальника інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області (п. 1); фінансовому департаменту наказано провести остаточний розрахунок та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані 5 днів щорічної основної відпустки, 9 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працює та має двох дітей віком до 15 років.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, є Закон № 889-VIII.

Частиною першою статті 5 вказаного Закону, передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно ч. 11 ст. 44 Закону № 889-VIII, передбачено, що Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як визначено ч.1 ст.1 Закону № 889-VIII, державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Законом № 889-VIII також регламентовано питання оцінювання результатів службової діяльності.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.44 Закону № 889-VIII, результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії А, здійснюється суб`єктом призначення.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII, безпосередній керівник - найближчий керівник, якому прямо підпорядкований державний службовець.

Відповідно до п.1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі Положення № 294), Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з п.7 Положення № 294, Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Відповідно до п.п.9, 15 п.11 Положення № 294, Голова Держархбудінспекції призначає на посаду за погодженням з Міністром розвитку громад та територій та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів Держархбудінспекції, призначає на посаду за погодженням з Міністром розвитку громад та територій та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів Держархбудінспекції, а також призначає на посаду та звільняє з посади інших державних службовців територіальних органів Держархбудінспекції. Голова Держархбудінспекції призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, за погодженням з Міністром розвитку громад та територій керівників і заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату Держархбудінспекції, призначає на посаду та звільняє з посади інших державних службовців Держархбудінспекції.

Відповідно до п.9 Положення про Департамент ДАБІ у Донецькій області, затвердженого наказом ДАБІ України від 12.06.2017 № 920 (далі Положення № 920), територіальний орган ДАБІ очолює директор, якого призначає на посаду за погодженням з Віце-прем`єр-міністром України - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства та головою Донецької обласної державної адміністрації та звільняє з посади Голова Держархбудінспекції. Цим же пунктом визначено окремі права та обов`язки директора Департаменту (додатково до тих, що встановлені Законом № 889-VIII).

Відповідно п. 11 Положення № 920 встановлено, що директор територіального органу здійснює керівництво діяльністю територіального органу.

Як вже було зазначено вище, згідно Положення № 920, інспекційний відділ №2 підпорядковується заступнику директора департаменту - начальнику відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування (далі - заступник). Відповідно до п. 5,4 Положення № 920 начальник інспекційного відділу №2 підпорядковується заступнику директора Департаменту.

Відповідно до «Розподілу функціональних обов`язків та повноважень між директором Департаменту та заступником директора Департаменту ДАБІ у Донецькій області», затвердженого наказом Держархбудінспекції від 12.02.2017 № 144, заступник директора Департаменту - начальник відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування відповідає за стан організації роботи інспекційного відділу №2.

Як вбачається з відповіді відповідача-1 на адвокатський запит (вих. №40-501-16/940-20 від 03.02.2020), станом на 04.11.2019 посаду заступника директора Департаменту - начальника відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту ДАБІ у Донецькій області обіймала Мельник С.Т. Таким чином, саме ОСОБА_6 у розумінні Закону № 889-VIII є безпосереднім керівником позивача, проте спірний висновок заповнений іншою посадовою особою.

Твердження представників відповідачів в суді апеляційної інстанції про відсутність на час оцінювання ОСОБА_2 на роботі ОСОБА_6 не підтверджені жодними доказами.

Позиція відповідача-1 з приводу того, що завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця на 2019 рік було визначено позивачу саме відповідачем-2, який відповідно п. 9 Порядку № 920 є безпосереднім керівником позивача, спростовується інформацією, вказаною в «Розподілі функціональних обов`язків та повноважень між директором Департаменту та заступником директора Департаменту ДАБІ у Донецькій області». Те, що ОСОБА_2 була ознайомлена із завданнями та не заперечувала з приводу їх затвердження саме відповідачем-2, не свідчить про її згоду з тим, що ця ж посадова особа буде заповнювати і форму щодо результатів виконання завдань та у частині виставлення балів, визначати оцінки та їх обґрунтування, а також визначати потреби у професійному навчанні.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до Порядку № 640, який визначає процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі оцінювання), зазначено, що такий порядок поширюється на державних службовців, які займають посади державної служби категорій А, Б і В.

Пунктом 7 Порядку № 640 передбачено, що оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Пунктом 9 Порядку № 640 установлено, що наступні етапи оцінювання: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Пунктами 10-12 Порядку № 640, зокрема, передбачено, що завдання і ключові показники повинні відображати кінцевий результат, на досягнення якого спрямовано службову діяльність державних службовців, вимірюватися в кількісному та/або якісному вираженні.

Державному службовцю визначається від двох до п`яти завдань.

Строк виконання завдання має бути реальним для досягнення необхідного результату та визначатися з урахуванням дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань відповідно до пункту 13 цього Порядку.

Завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному.

Як було зазначено в описовій частині рішення, завдання, ключові показники службової діяльності позивача були визначені відповідним документом, посада - начальник інспекційного відділу №2 (а.с.15). Порядком № 640 не передбачено додаткові критерії оцінювання в разі сумісництва посад державним службовцем, який підлягає такому оцінюванню, додаткових наказів (змін до завдань, ознайомлення позивача з додатковими критеріями оцінювання) про доповнення завдань та ключових показників роботи позивача у зв`язку з виконанням обов`язків за посадою саме в.о. начальника Держархбудінспекції в Донецькій області матеріали справи не містять. Відповідно суд зауважує, що позиція ОСОБА_2 про оцінювання за завданнями, ключовими показниками результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В" лише в контексті посади начальника інспекційного відділу № 2 є обґрунтованою. У зв`язку із зазначеним докази та аргументи, які стосуються наданню оцінки роботі позивача в якості саме в.о. начальника Держархбудінспекції в Донецькій області підлягають відхиленню.

Пунктом 13 Порядку № 640 передбачено, що для визначення результатів виконання завдань суб`єктом призначення приймається наказ (розпорядження), в якому зазначається: список державних службовців; строк визначення результатів виконання завдань; доручення, необхідні для організаційного забезпечення проведення цього етапу оцінювання (у разі потреби).

Відповідно до п.16 Порядку, висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В регламентується п.п.33-42 Порядку № 640.

Зокрема, п.33 Порядку № 640 встановлює, що завдання і ключові показники державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, визначаються за формою згідно з додатком 7 з урахуванням стратегічних документів державного та/або регіонального рівня, річного плану роботи державного органу, завдань, функцій та обов`язків, визначених у положенні про державний орган, положенні про відповідний структурний підрозділ, посадовій інструкції.

Згідно з п.37 Порядку № 640, для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, оціночну співбесіду. У разі тимчасової відсутності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В, або його повторної неявки для проходження оціночної співбесіди у визначені безпосереднім керівником строки, визначення результатів виконання завдань проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) без оціночної співбесіди в установлений строк. У разі тимчасової відсутності у зв`язку з відрядженням або відпусткою такого державного службовця за його заявою до безпосереднього керівника оціночна співбесіда та визначення результатів виконання завдань проводяться раніше.

Так, в контексті цієї справи Наказом від 23.10.2019 року № 1181 з метою визначення якості виконання державними службовцями, завдань тощо визначено результати виконання завдань державними службовцями Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В", у строк згідно з графіком проведення визначення результатів виконання завдань державними службовцями, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В тощо.

Пунктом 4 Наказу № 1181 встановлено обов`язок управління роботи з персоналом та документообігу секторам управління персоналом і документообігу територіальних органів Держархбудінспекції в областях, відділу управління персоналом і документообігу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві знайомити державних службовців із наказом про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держархбудінспекції, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В". Зазначений Пункт наказу не скасований, не оскаржується, відповідно є діючим та таким, що встановлює певний обов`язок структурного підрозділу перед центральним органом виконавчої влади з приводу вчинення певних дій. Відповідно, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача відповідачем-1 щодо Наказу № 1181.

Як передбачено п.п.38, 39 Порядку № 640, перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії Б або В, заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання.

Оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б або В, про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також визначаються потреби у професійному навчанні та розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період.

Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії Б або В, за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування, а також визначення потреб у професійному навчанні. Безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 4.

Додатком 4 до Порядку № 640 передбачено, що 0 балів виставляються у разі, якщо завдання не виконано або під час його виконання порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції, 1 бал якщо завдання виконано частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або під час виконання такого завдання порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо, 2 бали якщо завдання виконано, але з порушенням строку виконання та/або із залученням до виконання завдання інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність, недостатність знань нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо), 3 бали якщо завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки, 4 бали якщо завдання виконано своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів або їх удосконалення.

Відповідно до п.41 Порядку № 640, висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 5 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Згідно ч.6 ст.44, п.3 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII, у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби.

Закон також допускає можливість оскарження державним службовцем висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, та його скасування (ст.44 Закону № 889-VIII, п.49 Типового порядку № 640).

У зв`язку з чим, суд, узявши до уваги наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, зауважує, що процедура проведення оцінювання службової діяльності позивача як державного службовця категорії Б була проведена з відхиленням від регламентуючих норм закону.

У той же час, суд приходить до переконливого висновку, що результати такого оцінювання ОСОБА_2 за відповідними завданнями не знаходять якого-небудь належного обґрунтування та пояснення, а саме, щодо причин і мотивації для обрання стосовно конкретних завдань певного оцінювального бала.

У цьому контексті суд наголошує на тому, що форма результатів виконання завдань державним службовцем (додаток 8 до Типового порядку № 640) передбачає за наслідком оцінювання виставлення балів у значенні від 0 до 4 або Не підлягає оцінюванню (відповідно до встановлених критеріїв).

При цьому, повинно наводитися також і обґрунтування застосуванню певних оцінок, що передбачено відповідною формою.

В цьому випадку колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що таке обґрунтування для застосування конкретної оцінки (обрання певного бала від 0 до 4) повинно бути в достатній мірі чітким та зрозумілим і вказувати на фактичну оцінку результатів діяльності державного службовця, у взаємозв`язку з конкретними завданнями.

Тобто, суб`єкт, що проводить оцінювання, повинен конкретизувати підстави для застосування тієї чи іншої оцінки, навести якісь смислові значення, на обґрунтування свого рішення (які саме завдання не виконано, в чому полягало невиконання, неналежне виконання, неповне виконання, неякісне виконання, в чому вони проявилися). Указане необхідне, зокрема, й із метою можливості подальшої перевірки обґрунтованості відповідного оцінювання та недопущення свавільних рішень зі сторони суб`єкта владних повноважень.

В контексті цієї справи, стосовно ОСОБА_2 у обґрунтуванні для застосованих балів при оцінюванні за 2019 рік було використано такі формулювання як-от: результат роботи не відповідає очікуваному, неефективний контроль за виконанням поставлених завдань, не сприяє впорядкуванню робочого процесу, розподіляє завдання недоцільно. Не завжди надає потрібну інформацію та професійні поради, керівництво роботою нечітке, рівень культури поведінки та спілкування з людьми низький, рівень культури поведінки і спілкування низький, не завжди адекватний відповідній ситуації.

Однак, жодного змісту такі обґрунтування не містять із них неможливо встановити, які саме недоліки було допущено державним службовцем, їхні кількісні, якісні чи інші характеристики, смислове наповнення негативної оцінки діяльності позивача певними фактичними обставинами, - відсутнє.

Згідно позиції, висловненої у відповіді на відзив, пояснень відповідача-1, підставою для надання ОСОБА_2 негативної оцінки були, у тому числі, дії підпорядкованого позивачу спеціаліста, які ДАБІ вважає вчиненими з порушенням.

Проте, слід наголосити, що звільнення ОСОБА_2 за неналежне керування підлеглою особою, яка начебто діяла не в межах повноважень лише в рамках двох проваджень, - є таким реагуванням, яке не співрозмірне по відношенню до інкримінованого порушення. Тобто, у цьому випадку порушується принцип балансу інтересів, застосування звільнення до керуючої особи не є адекватним відносно ступеню негативності наслідків, які ніби-то виникли через дії підлеглої особи.

Щодо посилання відповідача-1 на скарги, які надходили на урядову "гарячу лінію" та "гарячу лінію" Держархбудінспекції (від 28.06.2019, від 12.07.2019, 13.07.2019) та стосувалися діяльності позивача.

З матеріалів справи встановлено, що скаржником у даному випадку була одна й та ж особа, що не дозволяє сформувати висновок про об`єктивність, повноту та достатність інформації, викладеної в скаргах.

Крім цього, як вбачається з відповідей на зазначені скарги, будь-яких порушень з боку позивача встановлено не було.

Отже, апеляційний суд не може погодитися з належністю таких дій відповідача-1, позаяк, критерії, що визначені в Порядку № 640, є примірними та наведені для орієнтування при застосуванні певних оцінок і їх обґрунтуванні.

Безумовно, складність у даному випадку породжує першочергове нечітке та узагальнене визначення завдань на 2019 рік (про що згадано вище), котрі не містять показників для вимірювання їх у кількісному та/або якісному вираженні (як це передбачено п.10 Порядку № 640), що фактично не дає можливості в подальшому надати однозначної оцінки результатам їх виконання. Однак, така ситуація не повинна трактуватися довільним чином і виключно на розсуд працедавця, а його дискреція щодо оцінювання працівника повинна бути суворо регламентованою, з метою недопущення свавілля, для чого його рішення (у даному випадку щодо оцінювання) повинно в будь-якому разі бути належним чином обґрунтованим (і не лише формальним цитуванням нормативних актів).

У цьому контексті слід зазначити, що критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Зокрема, така позиція знайшла своє висвітлення й у рішеннях Європейського суду з прав людини, який зокрема у п.36 рішення в справі Суомінен проти Фінляндії вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У п.58 рішення в справі Серявін та інші проти України Суд зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, при цьому орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Аналогічну позицію Суд виклав і у п.30 рішення в справі Гірвісаарі проти Фінляндії.

Такі вимоги щодо належного обґрунтування рішення мають виправдання, оскільки, убезпечують інших учасників правовідносин від можливої сваволі зі сторони владного органу та є запорукою дотримання принципів юридичної визначеності і верховенства права.

Зокрема, такий висновок випливає й із змісту ряду рішень Європейського суду з прав людини. А зокрема, в п.181 рішення в справі Олександр Волков проти України Суд вказав на те, що відсутність певних обмежень в повноваженнях дисциплінарних органів влади дає їм повну свободу дій, що порушує принцип юридичної визначеності та є протиправним. У п.49 рішення в справі Волохи проти України Суд зазначив, що в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів, а надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, у зв`язку з чим закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення. У п.81 рішення в справі Мелтекс ЛТД та Месроп Мовсесян проти Вірменії Суд зазначив, що національне законодавство має забезпечувати належний рівень правового захисту від свавільних втручань органів влади й у справах, що впливають на основоположні права, виникне суперечність принципу верховенства права одному з фундаментальних принципів демократичного суспільства, що втілений у Конвенції, якщо правовий розсуд, наданий органам виконавчої влади, буде необмеженим. Таку ж позицію Суд висловив і в п.30 рішення в справі Маестрі проти Італії.

Проте з матеріалів справи, які були досліджені судами, не вбачається належного обґрунтування оспорюваного рішення відповідача-1, а саме лише посилання на певні типові формулювання, як на підтвердження досягнення чи недосягнення певних результатів роботи, не може вважатися достатнім і правомірним за своєю суттю.

А тому, колегія суддів важає правильним висновок місцевого суду, що оспорюваний висновок ДАБІ щодо оцінювання результатів діяльності державного службовця ОСОБА_2 не може вважатися безсумнівним, об`єктивним, обґрунтованим і правомірним в якості єдиної та безумовної підстави для прийняття наказу в.о. голови ДАБІ від 10.12.2019 № 1377, відтак, такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню в частині, що стосується затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності начальника інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області Корпухової К.М.

Щодо подальшого звільнення позивача за результатами такого оцінювання.

Зважаючи на те, що результати оцінювання ОСОБА_2 є необґрунтованими і протиправними, вони не можуть породжувати й будь-яких правомірних наслідків, зокрема, їх реалізація не може визнаватися законною, тому й рішення про звільнення державного службовця, прийняте за наслідком необґрунтованого оцінювання не може вважатися законним, у зв`язку з чим наказ про звільнення є протиправним і підлягає скасуванню, з поновленням позивача на посаді, з якої вона була безпідставно звільнена.

Також місцевий суд обгрунтовано визнав протиправним та скасував наказ в.о. голови ДАБІ від 17.02.2020 №60 ОС «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_2 », як такий, що прийнятий безпідставно у звязку з вищевикладеними висновками суду.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Місцевий суд в цій частині зазначив, що згідно встановлених у цій справі обставин, правового регулювання та з урахуванням заявлених позовних вимог, які задоволені, суд вважає за належне стягнути з ДАБІ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд в резолютивній частині рішення обмежився лише тим, що стягнув з ДАБІ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, без визначення періоду, суми та порядку такого стягнення.

Колегія суддів вважає, що таке рішення не може вважатись обґрунтованим та повним, не поновлює в повному обсязі порушені права та інтереси та не є ефективним способом захисту.

Таку помилку вважає за необхідне виправити апеляційний суд.

Згідно з абз.5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача-1, правильним є обчислення з робочих днів для обрахунку середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За фактичних обставин цієї справи позивач відповідно до наказу від 02.10.2019 № 990 «в» перебувала у додатковій оплачуваній відпустці у зв`язку з навчанням на період складання сесії з 15.10.2019 по 02.11.2019.

Наказ про звільнення позивача прийнято 16.12.2019, а відповідно до Наказу № 60 "ОС" від 17.02.2020 «Про остаточний розрахунок з ОСОБА_2 » наказано вважати датою звільнення ОСОБА_2 з посади начальника інспекційного відділу № 2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області - 17.02.2020.

Апеляційний суд вважає за необхідне розраховувати розмір середнього заробітку ОСОБА_2 виходячи з розміру її середньої заробітної плати, застосовуючи правила, передбачені пунктами 2, 8 Порядку № 100.

Згідно довідки ДАБІ про доходи від 12 березня 2020 року № 40-602-14/108 про доходи, заробітна плата ОСОБА_2 у жовтні 2019 року складала 4528,10 грн., у листопаді 2019 року 0,00 грн. (т.2 а.с.182).

Середньоденна заробітна плата складає: (4528,10 + 0 грн.) : 6 фактично відпрацьованих робочих днів за два місяці = 754,68 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 18.02.2020 (наступний день після звільнення) по 22.04.2020 включно (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 48 робочих днів (12 в лютому 2020 року, 21 в березні, 15 в квітні).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 18.02.2020 по 22.04.2020 складає 36 224,64 грн. (48 робочих днів х 754,68 грн).

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.45 рішення в справі Бочаров проти України, п.53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, п.43 рішення у справі Кобець проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 КАС України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Однак, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим апеляційні скарги відповідача-1, відповідача-2 підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом доповнення 6 абзацу резолютивної частини щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та порядку його стягнення.

Надаючи оцінку доводам апелянтів про прийняття місцевим судом додаткового судового рішення у цій справі з порушенням норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2020 адміністративний позов було задоволено частково, між тим питання про стягнення судового збору вирішено не було.

Крім того, 28.04.2020 представник позивача через канцелярію місцевого суду надав заяву про ухвалення додаткового судового рішення, згідно змісту якого просив приєднати до матеріалів справи у якості письмових доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу; детальний опис витрат на професійну правничу допомогу, копію акту прийняття наданих послуг від 22.04.2020, копію договору від 28.12.2019 № 12 та додатку 1, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 18 від 22.04.2020. На підставі вказаного просив ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: на оплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 840,40 грн.; на сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 630,60 грн., на професійну правничу допомогу в розмірі 17 100,00 грн.

Як було зазначено апеляційним судом вище, додатковим рішенням Донецького окружного адміністартивного суду від 08 травня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДАБІ на користь позивача судовий збір в розмірі 4525,50 грн., стягнуто з Директора департаменту на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4525,50 грн.

Наведене рішення оскаржується представником позивача і відповідачем-2.

Відповідно до ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, можливість ухвалення у справі додаткового рішення виникає зокрема, з метою вирішення питання про судові витрати.

Звідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо.

Місцевий суд обрахував розмір судових витрат у вигляді судового збору та порядок їх стягнення таким чином:

«….позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви на суму 840, 80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову 630,60 грн. Відповідно судовий збір в розмірі 645,62 грн. підлягає стягненню з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача (630,60 грн.+ 840,80 грн.= 1471, 40 грн.; 1471, 40 грн./7 заявлені позовні вимоги *5 задоволені позовні вимоги = 1051,00 грн.; 1051,00 грн. / 2 кількість відповідачів = 525,50 грн.)».

З таким розрахунком не може погодитись колегія суддів, виходячи з такого.

Спершу, враховуючи вимоги наведеної норми, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевий суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягнувши відповідну суму таких витрат з відповідача-2, Директора Департаменту, який не є суб`єктом владних повноважень та не є розпорядником бюджетних коштів, порушив норми процесуального права, які регулюють коло таких правовідносин.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ДАБІ.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Донецького окружного адміністартивного суду від 13 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову було відмовлено (т.1 а.с.55-57), тому стягнення судових витрат позивача у вигляду судового збору за подання заяви про забезпечення позову, є протиправним та суперечить вимогам ст. 139 КАС України.

Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 805/411/20-а та висновків апеляційного суду за наслідком розгляду апеляційної скарги відповідача-2, у цій справі задоволено п`ять позовних вимог, дві позовні вимоги залишено без задоволення, що повинно бути враховано при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення по суті.

Відтак, за результатами розгляду справи з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір, який сплачено позивачем, в розмірі 600,00 грн.: (840,00 грн. (сума судового збору за подання позову, т.1 а.с.1) / 7 (кількість заявлених позовних вимог) х 5 (кількість задоволених позовних вимог).

Щодо судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесених витрат було надано разом з іншим детальний опис витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 17 100,00 грн., тарифи вартості юридичних послуг до Договору № 12 від 28.12.2019, акт прийняття послуг від 22.04.2020, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 18 від 22.04.2020 на суму 8000,00 грн.

Матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльності серії ДН № 5053 від 30.05.2018.

Місцевий суд в цій частині додаткового рішення зазначив наступне.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 214,30 грн. (17 100, 00 грн./7 заявлені позовні вимоги*5 задоволені позовні вимоги). Фактично підтвердженою прибутковим касовим ордером № 18 є сума 8000,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача-1 та відповідача-2 по 4000,00 грн. на користь позивача.

Як вже було зазначено вище, у цій справі стягненню судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, повинно здійснюватись за рахунок бюджених асигнувань ДАБІ.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд відмічає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Так, відповідно до детального опису витрат на професійну правничу допомогу, на складання та спрямування заяви про забезпечення позову витрачено 4 години, сума витрат 2500,00 грн.

Проте, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, тому такі витрати не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

З огляду на наведене, враховуючи частковість задоволених позовних вимог, категорію справи з приводу проходження публічної служби (звільнення з неї), що віднесено процесуальним законом до незначних справ, витрачений час на участь в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на те, що витрати у сумі 17 100,00 грн. є не співмірними із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, тому слід відшкодувати такі витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

З урахуванням наведених мотивів в рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду, обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 8000 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ДАБІ.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви про відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 134, 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецької області Панасюка Павла Петровича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/411/20-а змінити.

Доповнити абзац 6 резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністартивного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/411/20-а таким змістом «за період з 18.02.2020 по 22.04.2020 в сумі 36 224 (тридцяти шести тисяч двісті двадцяти чотирьох) гривень 64 копійок, без утримання податків і обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністартивного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/411/20-а залишити без змін.

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецької області Панасюка Павла Петровича на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у справі № 200/411/20-а задовольнити частково.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року у справі № 200/411/20-а скасувати.

Прийняти нову додаткову постанову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (, б. Лесі Українки, 26, м. Київ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 600 (шестисот) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (, б. Лесі Українки, 26, м. Київ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 (восьми тисяч) гривень 00 копійок.

В решті заявлених вимог заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Повне судове рішення 06 серпня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук