Справа № 160/2341/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/2341/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року (суддя суду 1 інстанції Маковська О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року із нарахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 у справі №160/8442/19 визнано протиправними дії відповідача щодо застосування при перерахунку пенсії позивачу в період з 01.07.2012 по 31.12.2017 основного розміру пенсії із розрахунку 80% грошового забезпечення та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача. Однак, за результатами розгляду заяви позивача, відповідач відмовив в проведенні перерахунку пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, застосувавши менший відсоток грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивача, суттєво порушив право останнього, оскільки при первісному призначенні пенсії її розмір становив 90 % грошової забезпечення.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у спірний період позичу виплачувалася пенсія із розміру 90 % грошового забезпечення із застосуванням приписів встановлених у постанові КМУ № 355. Вимоги щодо нарахування та виплати компенсації вважає передчасними, оскільки спірні суми пенсії не нараховувались, отже відсутні підстави для нарахування втрати частини доходу.

Також, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для залишення позовних вимог без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та її вимоги просить залишити без задоволення. Вказує на законність та обґрунтованість рішення першої інстанції.

Також, у вказаному відзиві позивач звертає увагу, що при порушенні відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, позовні вимоги, пов`язані з виплатами сум пенсії за минулий час не можуть обмежуватися будь-яким строком. З наданих відповідачем розрахунків випливає, що зазначена останнім сума в розмірі 3822,8 грн. складає 80 % від грошового забезпечення, тоді як максимальний розмір пенсії позивача, із застосуванням 90 % грошового забезпечення, повинен був становити 4300,65 грн.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, доводів відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 04.03.2004 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Згідно з висновком про призначення пенсії за вислугу років 29.03.2004, позивачу призначено основний розмір пенсії із розрахунку 90% сум грошового забезпечення.

Відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 у справі №160/8442/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 в період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року основного розміру пенсії із розрахунку 80 відсотків грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2019 року про перерахунок пенсії у період з 01.07.2012 року по 31.12.2017 року та надати обґрунтовану відповідь щодо можливості здійснення такого перерахунку, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Вказане рішення набрало законної сили 20.12.2019.

В рішенні від 19.11.2019 у справі №160/8442/19 суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача, оскільки призначаючи пенсію за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення, відповідно до розрахунку від 03.04.2004, позивач фактично щомісячно з 2012 року по 2018 рік отримував пенсію у розмірі 3822,80 грн., що складає 80% від грошового забезпечення.

Пенсійний орган, листом від 10.01.2020 №659/03-02/23 «Про надання інформації», повідомив позивача про те, що з 01.07.2012 він отримує пенсію в розмірі 90% від грошового забезпечення, з урахуванням підвищення за Постановою №355 в розмірі 235,88 грн., а всього 3822,80 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обставини щодо застосування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 в період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року основного розміру пенсії із розрахунку 80 відсотків грошового забезпечення, замість розрахунку 90% сум грошового забезпечення, встановлено рішенням суду у справі №160/8442/19 та перегляду не підлягають.

Доказів щодо здійснення перерахунку пенсії позивача за спірний період з урахуванням правової оцінки наданої судом у вказаному рішенні, відповідачем не надано.

З огляду на вищезазначені обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі суд зазначає наступне.

Правилами статей 1, та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, дія вказаних норм поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

За приписами пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18 та від 10.04.2019 №686/13725/17.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що у зв`язку з не виплатою позивачу суми підвищення пенсії в повному обсязі існує заборгованість з виплати пенсії, зокрема, щодо порушення строків такої виплати, що є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі.

Доводи відповідача щодо передчасності та відсутності підстав для перерахунку пенсії та нарахування компенсації втрати частини доходів спростовані приведеними вище висновками суду.

Твердження пенсійного органу щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції мав залишити без розгляду позовні вимоги за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2017 року, суд оцінює критично, оскільки враховуючи приписи ч. 3 ст. 51 Закону України №2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, право позивача щодо перерахунку пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано правову позицію викладену у постановах Верховного Суду, від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 30.10.2018 у справі №493/1867/17, від 23.01.2019 у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров