Справа № 460/4216/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2020-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2020 року м. Рівне №460/4216/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді У.М. Нор за участю секретаря судового засідання І.М. Демчук та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Кітовський В.Л.,

відповідача: представник Сідоренко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПриватного виконавця Виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича
про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича про визнання протиправним та скасування постанов.

З змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. від 06.12.2019 про стягнення з неї, ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у сумі 36887,60 доларів США та постанову від 06.12.2019 про стягнення з неї мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 284,74 грн., що винесені в винесену в межах виконавчого провадження №60814137.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача, адвокат Кітовський В.Л. зазначив, що 28.04.2020 ОСОБА_1 отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. про арешт майна боржника. Вказана постанова оскаржена до Рівненського міського суду Рівненської області.

Разом з тим, 05.05.2020 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, представнику позивача було вручена копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2019 та постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця і мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.12.2020.

Вказані постанови про стягнення з боржника, ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця і мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.12.2020 на переконання позивача є протиправними у зв`язку із чим вона звернувся до суду із відповідним позовом через представника, адвоката Кітовського В.Л.

Ухвалою суду від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.07.2020.

Ухвалою суду від 15.07.2020 у зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, розгляд справи відкладено на 23.07.2020.

23.07.2020 в судовому засіданні у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача, розгляд справи відкладено на 06.08.2020.

29.07.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно наданого суду відзиву, відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та необґрунтованими. На обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що 05.12.2019 до нього на виконання надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 1715/14952/12 виданого 12.12.2014 Рівненським міським судом Рівненської області про звернення стягнення на предмет договору іпотеки, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» за кредитним договором №07-652-І/Ф-2007 від 31.10.2007 в розмірі 368 876,03 доларів США. За таких обставин 06.12.2019 ним, вказаний вище виконавчий лист прийнято до виконання, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 60814137 та одночасно вирішено питання про стягнення з боржника основної винагороди і стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження про що винесено відповідні постанови.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 60814137 від 06.12.2019 та оскаржувані постанови є такими, що спрямовані на примусове виконання судового рішення, яке набрало законної сили та, відповідно до норм Конституції України, є обов`язковим до виконання на всій території України, усіма установами, організаціями, підприємствами, фізичними та юридичними особами.

Виконавче провадження ВП№ 60814137 станом на день розгляду справи не закінчено.

Провадження відкрито з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404-VIII).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Додатково вказав на те, що оскаржуваними постановами права позивача не порушуються. Вимоги Закону України "Про іпотеку" щодо задоволення вимог щодо відшкодування витрат пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки, можуть бути враховані лише при розподілі виконавчих витрат після реалізації предмета іпотеки.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

06.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С.П. відкрито виконавче провадження ВП№ 60814137 з приводу примусового виконання виконавчого листа № 1715/14952/12 виданого 12.12.2014 Рівненським міським судом Рівненської області.

В межах вказаного виконавчого провадження, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2019 прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП№ 60814137 та постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№ 60814137.

Виконавче провадження ВП№ 60814137 станом на день розгляду справи не закінчено. Постанова про відкриття виконавчого провадження судом не скасована.

Водночас, враховуючи те, що ВП№ 60814137 відкрито з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, на переконання позивача, відповідачем при відкритті виконавчого провадження, протиправно винесено оскаржувані постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП№ 60814137 та постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№ 60814137, так як задоволення таких вимог відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» має здійснюватися за рахунок предмета іпотеки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 19 Закону №1404 передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону Закон № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 3 статті 27 Закону Закон № 1404-УІІІ встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Також частиною 7 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі- Закон № 1403-УІІІ) встановлено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди. За змістом пункту 7 частини другої статті 3 Закону № 1404-УІІІ постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Таким чином, основна винагорода приватного виконавця може бути стягнута виключно на підставі виконавчого документа, якими згідно п, 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-УІІІ є постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження, про що виносить відповідну постанову, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, зазначення про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного чи приватного виконавця.

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що Главою VI Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (Наказ Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 №1300/29430.

Саме на виконання вказаних положень Закону № 1404-УІІІ та з організації примусового виконання рішень відповідачем, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№ 60814137 було прийнято оскаржувані постанови про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.12.2019.

Отже постанова про стягнення з боржника мінімальних витрат є правомірною і прийнята приватним виконавцем з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на зазначене, приватний виконавець Сідоренко С.П., приймаючи оскаржувані постанови, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому останні є правомірними і скасуванню не підлягають.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем було доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергія Петровича (33014, м. Рівне, вул. Княгині Ольги, 10А) про визнання протиправними та скасування постанови від 06.12.2019 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у сумі 36887,60 доларів США та постанови приватного виконавця від 06.12.2019 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 284,74 гривень - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 06 серпня 2020 року.

Суддя У.М. Нор