Справа № 640/833/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Київ № 640/833/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С»
доДержавної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.К.С» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, код ЄДР: 38591109, нова адреса: 03134, м. Київ, ПРОСПЕКТ КОРОЛЬОВА АКАДЕМІКА, будинок 1, офіс 12) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська пл. 8, код ЄДР: 39292197), Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України від 23.07.2018 № 850280/38591109 про відмову в реєстрації ПН від 14.03.2018 № 1003104;

зобов`язати відповідача зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 14.03.2018 № 1003104 датою її подання.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підприємство здійснює свою діяльність у сфері оптової торгівлі та надання послуг.

15.03.2018 позивачем було реалізовано товар на користь ТОВ «Фінансово-промислова компанія «Регіон-Буд». На реалізований товар було сформовано податкову накладну від 15.03.2018 року № 1003104 та направлено для реєстрації в ЄРПН.

Зазначає, що вказана п/н була направлена для реєстрації в ЄРПН, однак її реєстрація була зупинена з посиланням на п. 1.6. Критеріїв ризиковості платника податку без зазначення конкретних підстав та будь-якого обґрунтування. Також запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію п/н.

На вимогу контролюючого органу 18.07.2018 товариство надало пояснення щодо господарських операцій та фактичну можливість їх реалізації, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Однак, як зазначає позивач, 23.07.2018 ЛФС України прийняло оскаржуване рішення про відмову у реєстрації п/н з підстав ненадання копій документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), рахунки/фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні, розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків.

Між тим, позивач наголошує на тому, що це не відповідає дійсності. Додає, що будь-яких зрозумілих підстав для зупинення рішення фіскального органу не містить. Товариству взагалі невідомо, що слугувало достатньою та законною підставою для зупинення реєстрації п/н.

Наголошуючи також на тому, що всі операції з контрагентами фактично виконані та підтверджені первинними документами, вважає, що були відсутні правові та фактичні перешкоди для зупинення реєстрації п/н, відмови у її реєстрації та просить у зв`язку з цим задовольнити позов.

Позиція відповідачів.

У відзиві Головне управління ДФС у м. Києві вказує, що за результатами розгляду документів Комісією ГУ ДФС у м. Києві прийнято відповідне рішення про відмову у реєстрації податкових накладних в ЄРПН, на підстави надісланого Позивачем, з повідомленням від 18.07.2018 № 12, поясненням із наступними документами довільного характеру від 19.07.2018 року за № , , , , , , , , , , , , , та (15-ть додатків у форматі «pdf»).

Зазначає, що ТОВ «С.К.С» надано документи в іншому форматі, що не дає можливості підтвердити першу подію для виписки податкової накладної.

Відсутність вищевказаних документів не дала можливості підтвердити реальність здійснення господарської операції ТОВ «С.К.С», згідної якої виписано податкову накладну №1003104 від 14.03.2018.

Отже, у зв`язку із зазначеним, вважає що спірне рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ДФС України надано декілька відзивів на позовну заяву в яких посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117, вказує, що за результатами розгляду вищезазначених документів Комісією було прийнято рішення про відмову в реєстрації вищезазначеної податкової накладної. Звернув увагу, що на позивачеві лежить обов`язок надати весь перелік документів, підтвердження реальності здійсненої господарської операції.

Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

21.01.2019 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

11.02.2019 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Витребувано у Позивача та ГУ ДФС у м. Києві належним чином засвідчені копії документів та запропоновано сторонам по справі надати заяви з процесуальних питань.

Встановлені судом обставини.

26.12.2016 між ТОВ «Вайн Хауз Групп» (Покупець) та ТОВ «С.К.С» (Постачальник) укладено договір поставки № 26/12/16 (том 1, а.с. 35), укладеного між ТОВ «ВАЙН ХАУЗ ГРУПП» (Покупець) та Позивачем (Постачальник), відповідно до умов якого постачальник на умовах цього договору поставляє і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар згідно з замовленням та товаро-супровідними документами, що складають невід`ємну частину цього договору.

14.03.2018 сформовано товаро-транспортну накладну № KS000079465 на загальну суму 475,92 грн., в т.ч. ПДВ 79,32 грн.

Суд проаналізувавши надані письмові докази, вважає за необхідне звернути увагу на помилковості зазначеного позивачем в позові найменування сторони покупця у фінансово-господарських відносинах в позовній заяві, а саме: ТОВ «Фінансово-промислова компанія «Регіон-Буд».

Виходячи з наданих позивачем документів, стороною фінансово-господарської операції з поставки товару та правовідносин є: ТОВ «Вайн Хауз Групп».

Разом з тим, 14.03.2018 позивачем сформована податкова накладна № 1003104 на загальну суму 475,92 грн., у т.ч. ПДВ - 79,32 грн. Номенклатура поставки - вино.

Надалі після направлення позивачем п/н від 14.03.2018 № 1003104 для реєстрації в ЄРПН 26.03.2018 засобами електронного зв`язку отримана квитанція (документ J1201009) про прийняття документу та зупинення реєстрації податкової накладної.

Зазначено, що п/н відповідає п.п. 2.2. п. 2 «Критеріїв ризиковості платника податку», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2018 № 117. Запропоновано надати пояснення/документи достатні для прийняття рішення про реєстрацію п/н. Водночас позивач стверджує в позовній заяві, що реєстрацію податкової накладної зупинена, оскільки ПН № 1003104 від 14.03.2018 року не відповідає вимогам п. 1.6. Критеріїв, що не відповідає фактичним обставинам.

Позивачем 01.08.2018 надано пояснення для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної № 1002155 від 30.03.2018, з документами, які надіслані на адресу податкового органу та отримані останнім згідно квитанції № 1 від 19.07.2018 (документ J1312603) та повідомлення № 12 від 18.07.2018.

Однак, оскаржуваним рішенням від 23.07.2018 № 850280/38591109 позивачу відмовлено у реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 1003104 від 14.03.2018.

Підстава: ненадання платником податку копій документів, а саме:

первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи) у тому числі, рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (документи, які не надано підкреслити);

Разом з тим, позивач вважаючи протиправним вказане рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи в рамках чинного на час подання до реєстрації п/н законодавства спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

В першу чергу слід зауважити, що незважаючи на те, що в уточненій позовній заяві позивачем в якості відповідачів визначено: 1) ДФС України та 2) ГУ ДФС у м. Києві, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ДФС України від 23.07.2018 № 850280/38591109 про відмову в реєстрації ПН від 14.03.2018 № 1003104.

Розглядаючи адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними рішення комісії Державної фіскальної служби України про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п/п. 16.1.2, 16.1.3, п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з підпунктами "а", "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно положень пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до п. 188.1 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1. ПК України).

Згідно з пунктом 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (Порядок № 1246), податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Слід додати, що відповідно до п. 201.7. ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК України також передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд зазначає, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН. Підтвердження прийняття такої ПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі.

Разом з тим, якщо реєстрацію надісланої ПН зупинено, то протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Зі змісту квитанції по податковій накладній від 14.03.2018 № 1003104 видно, що підставою для зупинення такої податкової накладної слугувало відсутність ліцензії, яка засвідчує право на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами стосовно товарів 2204, що відповідає вимогам п/п 2 п. 2 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

При цьому, відповідно до п. 14 Порядку № 117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Згідно з п. 15 Порядку № 117 письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Відтак, у разі зупинення податковим органом реєстрації в ЄРПН податкової накладної, платник податків для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної має право подати письмові пояснення та копії документів, передбачені п. 14 Порядку № 117.

В той же час, п. 18 Порядку № 117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС) (п. 19 Порядку № 117).

Відповідно до п. 20 Порядку № 117 зазначені комісії приймають рішення про:

реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі;

відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно з п. 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком 2 підлягає реєстрації в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена. Відповідне рішення набирає чинності після реєстрації його в такому Реєстрі (п. 22 Порядку № 117).

Отже, саме комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної і лише після отримання такого рішення, комісія центрального рівня набуває повноважень щодо прийняття зі свого боку іншого рішення.

Більш того, як видно із самих оскаржуваного рішення (том 1 а.с. 8-9), воно прийнято Головою комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації ОСОБА_1 .

В той же час, відповідно до відкритих джерел інформаційних ресурсів, зокрема, за посиланням http://kyiv.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/golov-upr/kerivnyztvo/1098.html вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві.

Тобто, як викладені вище норми права, так і встановлені судом обставини свідчать про те, що спірне рішення від 23.07.2018 № 850280/38591109 було прийнято комісією ГУ ДФС у м. Києві, що приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що хоча Головне управління ДФС у м. Києві і є відповідачем у справі, натомість позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 23.07.2018 № 850280/38591109, прийняте саме ДФС України, що свідчить про те, що позивач оскаржує рішення суб`єкта владних повноваження, яке ним не приймалося.

При цьому, в ухвалі від 21.01.2019 про залишення позову без руху суд звертав увагу на цю обставину (а.с. 69), а саме - що спірне рішення прийнято не ДФС України, а ГУ ДФС у м. Києві, пропонував визначитись із складом відповідачів та, відповідно, відносно кожного з них - щодо предмету оскарження, однак, в уточненій позовній заяві на усунення недоліків (а.с. 76) позивач наполягав на скасуванні спірного рішення, як прийнятого ДФС України

Отже, Державна фіскальна служба України не є належним відповідачем в рамках даної справи в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 23.07.2018 № 850280/38591109. Суд зазначає, що вказані позовні вимоги мали б бути заявлені позивачем саме до ГУ ДФС у м. Київ, комісією якого було прийнято оскаржуване рішення.

Вказані висновки відповідають правовим висновкам Шостого апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 17.07.2019 у справі № 320/5552/18.

Водночас, як вже зазначалося, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. При цьому, можливість виходу за межі позовних вимог для цілей ефективного захисту є правом суду та за умови, крім іншого, формування позивачем складу відповідачів та вимог до них.

Слід додати, що закріплений у ст. 9 КАС України принцип диспозитивності слід розуміти як можливість зацікавлених осіб, що беруть участь в адміністративній справі вільно розпоряджатися процесуальними способами доказування, всіма матеріальними і процесуальними правами, а суд повинен сприяти їм в реалізації цих прав і здійснювати контроль за законністю їх розпорядчих дій. Отже, сторони адміністративного провадження мають можливість самі вирішувати питання про об`єм і характер своїх прав і обов`язків, тобто чинити вибір із кількох варіантів, передбачених законом, самостійно регулювати свої стосунки, діяти на власний розсуд, вибирати оптимальну міру поведінки, виходячи з власних інтересів, спрямованих на порушення, розвиток і припинення справи з метою захисту суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів.

Принцип диспозитивності характеризується такими положеннями: - хто хоче здійснити своє право, повинен про це сам потурбуватися; - особа, якій належить право, може від нього відмовитись; - нікого не можна примушувати пред`явити заяву проти своєї волі; - адміністративний суд не повинен виходити за межі вимог сторін, за винятками, встановленими законом; - правом розпоряджатися об`єктом процесу.

Таким чином, саме позивач у позові визначає, хто має відповідати за позовом, предмет позову та суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відтак, зважаючи на те, що позовні вимоги звернуті виключно до ДФС України, яким оскаржуване рішення не приймалося, натомість до ГУ ДФС у м. Києві не заявлено жодних позовних вимог, тоді як у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, у суду відсутні правові підстави вийти за межі позовних вимог щодо надання оцінки правомірності прийняття комісією ГУ ДФС у м. Києві рішення 23.07.2018 № 850280/38591109, оскільки як у первинній, так і в уточненій позовній заяві позивач наполягає на скасуванні спірного рішення, як прийнятого ДФС України.

При цьому, виходячи з положень ч. 5 ст. 48 КАС України, суд враховує, що позивач знав про те, що спірне рішення було прийняття саме комісією ГУ ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, оскільки, по-перше, ухвалою суду від 21.01.2019 про залишення позовної заяви без руху судом була звернута увага позивача на те, що рішення прийнято Комісією ГУ ДФС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, по-друге, чинним на час прийняття оскаржуваних рішень був Порядок № 117, пункт 19 якого передбачав, що Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС), по-третє, позивач не позбавлений був можливості самостійно своїми силами перевірити у відкритих інформаційних ресурсах службове становище особи за прізвищем ( ОСОБА_1 ), яка виступала Головою такої комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації при прийняті оскаржуваних рішень.

Таким чином, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішення 23.07.2018 № 850280/38591109, позовні вимоги в частині зобов`язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 14.03.2018 № 1003104 не підлягають задоволенню, як похідні, з огляду на чинність рішення комісії ГУ ДФС у м. Києві від 23.07.2018 № 850280/38591109.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із заявлених вимог та підстав позову, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а також не доведено обставин прийняття оскаржуваного рішення саме ДФС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями 2, 5 - 11, 19, 72 -77, 90, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, код ЄДР: 38591109, нова адреса: 03134, м. Київ, ПРОСПЕКТ КОРОЛЬОВА АКАДЕМІКА, будинок 1, офіс 12) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 292, 293, 295, 296 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України та п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України .

Суддя О.А. Кармазін