Справа № 380/1792/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1792/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача Бойко В.В. ,

від відповідача Куля Є.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) з позовною заявою до Галицької митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Галицька митниця Держмитслужби) про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2020/00081 від 13.02.2020.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачем 13.02.2020 позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію №UA209140.2020.012601 з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товарів із застосуванням преференційних ставок ввізного мита та додаткові документи на підтвердження інформації поданої до декларації.

За результатами перевірки поданих документів повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, про що складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2020/00081. Підставою відмови зазначено неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з тим, що на товари згідно ЕМД не може бути застосовано преференційний режим у зв`язку з тим, що документ про походження визначається непридатним для застосування преференцій відповідно до норм ст. 32 Доповнення 1 «щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної конвенції про план-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами з іншої сторони від 27.06.2014, оскільки Декларація-інвойс, складена експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 Євро, який експортував товари походження яких не підтверджено митними органами країни ЄС».

Позивач із вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним.

Вважає, що надана ним сукупність документів для митного оформлення дозволяла провести однозначну ідентифікацію товару, задекларованого за митною декларацією та провести його митне оформлення з наданням преференційного режиму. Крім того на спростування підстави для відмови суду подано Сертифікат походження, що виданий за фактом відвантаження відповідно до рахунку-фактури Мазовецьким митним та податковим відомством у Варшаві.

Внаслідок протиправної відмови в прийнятті митної деклараціїі з застосуванням преференційних ставок ввізного мита позивач був змушений розмитнити товар за загальними ставками та сплатити надмірні митні платежі.

Оскільки вказане порушує його права, він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 04.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

25.03.2020 за вх. №16576 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву /арк.спр.47-51/. Відповідач зазначив, що під час митного оформлення декларантом товару заявлена країна походження EU (Європейський Союз),, декларація інвойс складена експортером «Firma Handlowa Kalimera Mariusz Harbuz» на інвойсі від 08.02.2019 №ЕХ/68/2020 та застосовано преференцію по сплаті ввізного мита „410" - товари, що ввозяться на митну територію України та походять з раїн ЄС (абз. 1 ч. 1 ст. 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до гл. 1 розділу IV) «торгівля та питання, пов`язані з торгівлею" (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)», яка відображена у графі 36 митної декларації.

Державною митною службою України листом від 11.02.2020 №16-4/16-01-01/7.4/72 на адресу Галицької митниці ДМС направлено інформацію уповноваженого органу Республіки Польща, надану листом від 26.11.2019 №0601-IGC.4331.55.2019.KD щодо непідтвердження преференційного походження товару зазначеного у декларації-інвойс №ЕХ/69/2019, №ЕХ/126/2019, №ЕХ/142/2019.

Уповноважений орган Республіки Польща листом від 26.11.2019 №0601-IGC.4331.55.2019.KD повідомив про неподання експортером «Firma Handlowa Kalimera Mariusz Harbuz» документів для підтвердження преференційного статусу походження товару, зазначеного у декларації-інвойс №ЕХ/69/2019, №ЕХ/126/2019, №ЕХ/142/2019.

Інформація, яка надійшла від уповноваженого органу Республіки Польща, засвідчує, що експортер не підтвердив відповідність товару вимогам правил про преференційне походження визначеним у Протоколі 1 до угоди. І як наслідок, до такого товару преференційні ставки мита не можуть бути застосовані.

З урахуванням практики перевірки документів про походження товарів та Пояснень комісії ЄС (2007/С 83/01 від 17.04.2017) для цілей застосування преференцій вважаються непридатними документи про походження, в тому числі сертифікат/декларація походження, що складена експортером, який експортував товари, погодження яких не підтверджено митними органами країн ЄС і в подальшому експортує такі товари.

ДФС України листом від 28.12.2018 інформувала митні органи про те, що без здійснення верифікації (перевірки достовірності) для цілей застосування преференцій вважаються непридатними документи про походження товарів (декларація про походження товару), зокрема у випадку складання декларації експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами країн ЄС, і у подальшому експортує такі товари.

Статтею 24 Доповнення 1 до Конвенції визначено, що підтвердження походження товарів повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни.

Аргументуючи правомірність свого рішення у формі картки відмови відповідач покликався на приписи ч. 2 ст. 48 Митного кодексу України.

Враховуючи те, що для відповідного товару країна походження є визначальною для оподаткування, а інформація про походження виявилась непідтвердженою, зменшені ставки ввізного мита згідно Угоди за відповідною митною декларацією не підлягають застосуванню.

Просив у задоволенні позову відмовити.

02.04.2020 від позивача за вх. №17976 надійшла відповідь на відзив /арк.спр.71-74/.

Позивач вказав, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не надав позивачу можливості надати додаткові відомості, що підтверджують походження товарів, що ввозилися ним на митну територію України на підставі декларації інвойсу №ЕХ/68/2020 від 08.02.2020, в тому числі Сертифікату походження, оскільки у картці відмови вказано про необхідність подання нової декларації без застосування преференцій на товари. Про вказані листи ДФС, Уповноваженого органу Республіки Польща позивачу також не повідомлено.

Покликався і на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язковим наслідком непідтвердження походження товарів за іншими інвойсами непридатність декларації експортера для застосування преференції за поточним інвойсом.

Відповідна стаття, на яку покликався при відмові у митному оформленні товарів відповідач передбачає чіткий перелік та порядковість дій митних органів при необхідності перевірки походження товару. Цю процедуру відповідачем не дотримано.

Листи Уповноваженого органу Республіки Польща жодним чином не стосуються поданого позивачем інвойсу №ЕХ/68/2020. При цьому позивачем імпортувалися інші товари, ніж у спірних інвойсах №ЕХ/69/2019, №ЕХ/126/2019, №ЕХ/142/2019, про які повідомив уповноважений орган Республіки Польща.

З позиції позивача походження товару з ЄС відповідно до інвойсу №ЕХ/68/2020, який стосується предмету цього спору, є підтверджений належними та допустимими доказами, а заперечення відповідача такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 13.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.06.2020 за вх. №5207 від представника позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, з`ясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, та, -

в с т а н о в и в :

06.09.2018 між фірмою «Kalimera Mariusz Harbuz» (Польща), продавець та ФОП ОСОБА_2 (Україна), покупець укладено Контракт №3, віповідно до якого продавець продає, а покупець купує на умовах ІНКОТЕРМС 2000, далі - товар, згідно Специфікації, котра є невід`ємною частиною даного контракту. Продавець постачає покупцю товар окремими партіями. Назва, кількість, асортимент та ціна товару по кожній партії визначається згідно інвойсу, виданого продавцем /арк.спр.20-22/.

До вказаного контракту долучено документ, який підтверджує здійснення діяльності продавця.

Додатком №1 до Контракту №3 від 06.09.2018 є Специфікація закуповуваних товарів (додано переклад) /арк.спр.27-29/.

Згідно з додатком №2 до Контракту сторони домовилися, що загальна вартість контракту складає 1000000,00 Євро /арк.спр.30/.

08.02.2020 позивач придбав у продавця товари на підставі контракту №3 від 06.09.2018: асорті пісочного печива, чай Remsey intensitea асорті, мелену каву Tchibo family, пряники в шоколаді цукерня роза асорті, підгузники Dada extra care, загальною кількістю 460 упаковок; умови поставки вивіз з Томашова-Любельського, вартістю 18232,63 PLN або 4273,54 Євро.

Вказана операція оформлена рахунком-фактурою №ЕХ/68/2020 від 08.02.2020 /арк.спр.13, 14-15/.

У вказаній фактурі зазначено, що експортер товарів включених у цей документ декларує, що за винятком випадків, коли це прямо зазначено, ці продукти мають європейське пільгове походження.

Факт здійснення перевезення підтверджено CMR /арк.спр.16,17/.

13.02.2020 позивач до митного оформлення подав митну декларацію №UA209140/2020/012601 від 13.02.2020.

У вказаному документі позивач просив здійснити митне оформлення товарів: борошняні кондитерські вироби без вмісту какао: печиво солодке сухе, у первинній упаковці; чай чорний в одноразових фільтр-пакетах; каву натуральну для роздрібного продажу, запакована в вакуумних упаковках; печиво сухе повністю або частково покрите шоколадом; дитячі підгузники, поглинаючий шар яких виготовлено в основному з целюлози: «Dada Extra soft», що містять крильця, застібки, підтягуючи гумки, є багатошаровими виробами, з яких головну функцію поглинання та утримання вологи виконує шар розпушеної волокнистої маси (хімічно оброблена целюлоза хвойних порід деревини), яка містить високомолекулярні на основі акрилів. У декларації код країни походження товарів вказано EU - Європейський Союз, застосовано преференцію, код звільнення від сплати ввізного мита «410» /арк.спр.57-60/.

До вказаної декларації долучено:

- рахунок фактуру №ЕХ/68/2020 від 08.02.2020;

- автотранспортну накладну б/н від 11.02.2020;

- калькуляцію транспортних витрат від 12.02.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №3 від 06.09.2018;

- заява декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів від 11.02.2020;

- інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) №5159426 від 12.02.2020;

- декларація-інвойс, складена експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро №ЕХ/68/2000 від 08.02.2020;

- копія митної декларації країни відправлення №20PL3010Е0113150 від 11.02.2020.

За результатами здійснення митного контролю за МД №UA209140/2020/012601 від 13.02.2020 посадовими особами Галицької митниці Держмитслужби прийнято рішення про відмову в митному оформленні товарів.

Згідно з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00081 відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, з причини: «Неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з тим, що на товари згідно ЕМД не може бути застосовано преференційний режим у зв`язку з тим, що документ про походження визначається непридатним для застосування преференцій відповідно до норм ст. 32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про план-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014, оскільки Декларація-інвойс, складена експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 Євро, який експортував товари походження яких не підтверджено митними органами країн ЄС.

У рядку «Роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» вказано: «подання нової МД без застосування преференції на товари».

14.02.2020 позивач з метою розмитнити товар подав МД №UA209140/2020/012778 без застосування преференції, тобто сплатив ввізне мито за загальними ставками.

Оскільки позивач вважає картку відмови протиправною, такою, що порушує його права, він звернувся до суду за їх захистом із цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 МК України).

Згідно з ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Відповідно до п. 1 ст. 16 протоколу 1 до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

- сертифікату перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або

- у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до ст. 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

У даному випадку сукупна вартість товарів не перевищувала 6000 Євро, а позивач стосовно походження товару подав декларацію інвойс, надану експортером до інвойсу.

Згідно з ч. 2 ст. 36 МК України, країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 36 МК України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 МК України, положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до ч. 7 ст. 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України.

Статтею 43 МК передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Відповідно до ст. 43 МК України, засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями (ч. 5), а декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч. 6).

Судом встановлено, що на підтвердження походження товару ФОП ОСОБА_2 надав декларацію інвойс про походження товару №ЕХ/68/2020 від 08.02.2020, оскільки фактурна вартість партії товару не перевищувала 6000 Євро.

У вказаному документі зазначено: «Експортер товарів включених у цей документ декларує, що за винятком випадків, коли про це прямо зазначено, ці продукти мають європейське пільгове походження» /арк.спр.13, 14-15/.

Частиною 9 ст. 43 МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках експертизи відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 44 МК України, у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару, зокрема, на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) Протоколу 1, може бути складена: UA/EU/P1/ua:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Складання декларації-інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно.

Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується (ст. 22 розділу V Протоколу І Угоди).

Статтею 25 розділу V Протоколу І Угоди передбачено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Судом з`ясовано, що у митній декларації позивач вказав країною походження Європейський Союз.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 33 «Перевірка підтверджень походження» розділу VI Протоколу І Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Згідно з ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

З огляду на матеріали справи, позивач подав митному органу пакет документів, які посвідчують походження товару, серед іншого, декларацію-інвойс №ЕХ/68/2020 від 08.02.2020, СMR, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу із доповненнями та ін.

Частина 1 ст. 15 Регіональної конвенції про пан-євро-середноземноморські преференційні правила походження містить норму про те, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR. 1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або "декларацією походження EUR-МЕD "), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.

В той же час, п. 3 ст. 32 Конвенції визначено, що перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Пункт 5 ст. 32 Конвенції, вказує на те, що, митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Вирішуючи спір суд враховує, що позивач надав митному органу документ декларацію-інвойс, за яким можливо встановити країну походження та узгоджується як з вимогами Угоди, так і Конвенції.

Суд зважає на покликання відповідача на лист від 11.02.2020 Державної митної служби України №16-4/16-01-01/7.4/72 у якому викладено інформацію Уповноваженого органу Республіки Польща, наданого листом від 26.11.2019 №0601-IGC.4331.55.2019.KD щодо не підтвердження преференційного походження товару зазначеного у деклараціях-інвойс від №ЕХ/69/2019, №ЕХ/126/2019, №ЕХ/142/2019, тобто про непідтвердження експортером відповідності товару вимогам правил про преференційне походження визначеним у Протоколі 1 до Угоди та як наслідок неможливість застосування преференційних ставок, однак зазначає таке.

Судом встановлено, що позивач при митному оформленні товару подав декларацію-інвойс за №ЕХ/68/2019, тобто іншу, ніж ті, що вказані у листі від 26.11.2019, а відповідач не надав докази, що товари у деклараціях інвойсах №ЕХ/69/2019, №ЕХ/126/2019, №ЕХ/142/2019 є аналогічними як у позивача, вказані у декларації-інвойсі №ЕХ/68/2019 від 08.02.2020.

Посилання відповідача на практику перевірки документів про походження товарів та пояснень Комісії ЄС (2007/С 83/1 від 17.04.2017), що для цілей застосування преференцій вважаються непридатними документи про походження, у тому числі сертифікат з перевезення товару, що складений експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами країн ЄС, і в подальшому експортує такі товари, є безпідставними. З позиції суду митний орган повинен у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності поданих документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів звертатися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, щодо кожного окремого випадку, із запитом про проведення перевірки поданих декларантом документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Без здійснення верифікації (перевірки достовірності) для цілей застосування преференцій вважаються непридатними документи про походження товарів з наступних технічних причин: бланк наданого сертифіката не відповідає зразку бланку, наведеному у додатку III до Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Товарів, що походять з певної країни» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27.06.2014 (далі Протокол 1) (істотна різниця у розмірі чи кольорі, відсутній номер сертифіката, сертифікат заповнений мовою, що не є однією з офіційних мов Сторін Угоди); водночас, як виняток із правил, графа 11 сертифіката може бути розділена на дві частини для проставлення печатки митного органу країни ЄС; не заповнено одну або декілька з обов`язкових граф сертифіката (наприклад, графа 4); відсутній відбиток печатки митниці країни ЄС (графа 11); в графах 2 та 5 сертифіката зазначено відомості про країну (групу країн), яка не є учасником Угоди; граничний термін дії сертифіката/декларації інвойс закінчився, за винятком випадку, якщо такий сертифікат/декларація інвойс був дійсним та поданий митниці на момент поміщення товарів у митний режим «митний склад» (стаття 24 (3) Протоколу 1).

Також до обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару належать такі випадки: проставлений в сертифікаті відбиток печатки посадової особи митниці країни ЄС відсутній у зразках відбитків печаток, доведених до митниць ДФС; сертифікат або декларацію інвойс не підписано експортером (за винятком декларацій інвойсів, складених затвердженими експортерами); структура номера авторизації затвердженого експортера не відповідає структурі номера, доведеного до митниць ДФС; у графі 11 сертифіката відсутні підпис та/або дата видачі (дата може бути проставлена окремо та/або міститися у відбитку печатки митниці країни ЄС у разі, якщо це передбачено доведеним до митниць ДФС зразком відбитка печатки); маркування на продукції/пакувальній тарі або на інших супровідних документах свідчить про інше походження товару, ніж зазначено в документі про походження товару; код товарної номенклатури (на рівні перших чотирьох знаків), зазначений у документі про походження товару або в комерційних/товаросупровідних документах, відрізняється від коду, задекларованого в митній декларації, за умови зміни правила походження до товару; дата декларування експортером відомостей про країну походження товару в графі 12 сертифіката пізніша, ніж дата видачі сертифіката, зазначена у графі 11 цього сертифіката; до сертифіката внесено виправлення/дописування, які не засвідчені відбитком печатки митниці країни ЄС (виправлення/дописування може бути засвідчено відбитком печатки митниці країни ЄС, який відрізняється від відбитка печатки, проставленого у графі 11 цього сертифіката).

Водночас у матеріалах справи відсутні докази підтвердження сумнівів у достовірності поданих документів, статусі походження відповідних товарів, а контролюючим органом не здійснювалось жодних перевірочних дій, не надсилалось запитів про надання відповідних доказів чи інформації щодо документів, на підставі яких здійснювалось ввезення товару 13.02.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 45 МК України, за наявності будь-яких сумнівів щодо країни походження товару, саме на відповідача покладається обов`язок звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

З позиції суду Галицька митниця Держмитслужби не вжила будь-яких заходів щодо перевірки вказаних документів, не зважаючи на те, що згідно з листом ДФС від 28.12.2018 № 40584/7/99-99-19-04-17 визнанню непридатними документів про походження товарів передує здійснення верифікації (перевірка достовірності).

Зокрема, митний орган до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей, не звертався.

Натомість безапеляційно керуючись виключно листом Державної митної служби України від 11.02.2020 № 16-4/16-01-01/7.4/72, вважав подану декларацію-інвойс непридатною для підтвердження країни походження без жодної перевірочної роботи.

Крім того, відповідно до роз`яснення ДФС України від 03.03.2017 №5466/7/99-99-19-03-17 «Про здійснення верифікації (перевірки достовірності) документів про походження товару з країн Європейського Союзу», до обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару відносяться, наприклад, такі випадки: проставлений в сертифікаті відбиток печатки посадової особи митниці країни ЄС відсутній в зразках відбитків печаток, доведених до митниць ДФС; сертифікат або декларація інвойс не підписані експортером (за винятком декларацій інвойсів, складених затвердженими експортерами); структура номера авторизації затвердженого експортера не відповідає структурі номера, доведеного до митниць ДФС; в графі 11 сертифіката відсутній підпис та/або дата видачі (дата може бути проставлена окремо та/або міститися у відбитку печатки митниці країни ЄС, у разі якщо це передбачено доведеним до митниць ДФС зразком відбитку печатки); маркування на продукції/пакувальній тарі або на інших супровідних документах свідчить про інше походження товару ніж зазначено в документі про походження товару; код товарної номенклатури (на рівні перших чотирьох знаків), зазначений у документі про походження товару або в комерційних/товаросупровідних документах, відрізняється від коду, задекларованого в митній декларації, за умови зміни правила походження до товару; дата декларування експортером відомостей про країну походження товару в графі 12 сертифіката пізніше дати видачі сертифіката, зазначеної у графі 11 цього сертифіката; до сертифіката внесені виправлення/дописування, які не засвідчені відбитком печатки митниці країни ЄС (виправлення/дописування можуть бути засвідчені відбитком печатки митниці країни ЄС, який відрізняється від відбитка печатки, проставленого у графі 11 цього сертифіката).

Отже у митного органу не було відсутні правових підстав в порядку ст. 33 Протоколу І, ст. 45 МК України для здійснення перевірки декларації-інвойсу, оскільки обґрунтовані сумніви щодо достовірності цього документу про походження товару об`єктивно відсутні.

За таких обставин, підстави з яких позивачу відмовлено у митному оформленні товарів не є обґрунтованими та оцінюються судом критично.

Крім того позивач з метою все ж довести свою правоту надав до матеріалів справи Сертифікат походження PL/MF/AN 0524140 від 17.02.2020, виданий Мазовецьким митним та податковим відомством у Варшаві, Польщі, Груєць, відповідно до якого зазначені у фактурі від 08.02.2020 за №ЕХ/68/2020 походять з Європейського Союзу /арк.спр.37, 38/.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (п. 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), заява № 37801/97, від 01.07.2003).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки вказана картка відмови не відповідає вказаним критеріям, така є протиправною та слід скасувати.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, з огляду на неподання суб`єктом владних повноважень доказів на підтвердження правомірності своїх рішень, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити в повному обсязі.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Вік Лімардо» подано суду такі докази: договір про надання правової допомоги №03/20 від 02.03.2020 /арк.спр.107-110/; ордер серії ВС №1017797 про надання правничої (правової) допомоги ФОП ОСОБА_2 адвокатом Бойко В.В., виданий 02.03.2020 адвокатським бюро «Вікторії Бойко /арк.спр.39/; акт №1 про надання правову допомогу до Договору про надання правової допомоги №03/20 від 02.03.2020 /арк.спр.111-112/.

Згідно з вказаним договором виконавець зобов`язується за замовленням клієнта надавати правову допомогу відповідно до закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики та умов цього договору, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, понесені виконавцем при виконанні цього договору, в порядку та розмірі встановленому договором.

Розмір гонорару за цим договором становить 800,00 грн. за одну годину роботи при наданні ним правової допомоги.

Згідно з актом від 06.06.2020 виконавець надава, а клієнт прийняв такі послуги:

- підготовка та подання позову до Львівського окружного адміністративного суду - тривалість 4 години, вартість 3200,00 грн.;

- підготовка та подання до Львівського окружного адміністративного суду відповіді на відзив - тривалість 2 години, вартість 1600,00 грн.;

- представництво інтересів клієнта у судовому засіданні 03.06.2020 - 1 година, вартість 800,00 грн.

Дослідивши вказані вище письмові докази та доводи відповідача, суд вважає таке клопотання частково обґрунтованим з огляду на таке.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив рішення від 26.06.2019, в якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказаний висновок Верховного Суду в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом під час вирішення цього спору.

З позиції суду процес надання послуги з підготовки та подання позову до суду тривалістю 4 години та надалі підготовка відповіді на відзив тривалістю 2 години є перебільшеними.

Стосовно судового засідання 03.06.2020 суд зауважує, що згідно з протоколом судового засідання тривалість такого становила близько 30 хвилин та завершилося перенесенням судового засідання.

Також суд зауважує, що справа не є складною, не потребувала від позивача застосування особливої юридичної техніки, не становить значного суспільного резонансу.

Суд також не може залишити поза увагою те, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Отже суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з наданими адвокатом послугами, затраченим часом і вартістю та складністю наданих послуг, а тому належить зменшити до 4000,00 грн.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 04.11.2019 (справа №9901/264/19).

З врахуванням приписів ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2020/00081 від 13.02.2020.

3. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі) грн. 00 коп.

4. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.08.2020.

Суддя Кравців О.Р.