Справа № 320/5525/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5525/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «К-А-Н» до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа - Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «К-А-Н» звернулось до суду з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.09.2019 № 4380-78-VII «Про скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07 травня 2019 року № 348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та нечинним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 30.09.2019 № 4380-78-VII «Про скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07 травня 2019 року № 348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Білоцерківська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне підприємство «К-А-Н» є перевізником на автобусному маршруті загального користування.

23.01.2018 виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради прийнято рішення № 47 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», яким встановлено тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування - 5,00 грн.

Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради 15.01.2019 прийнято рішення № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», яким встановлено тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у розмірі 7,00 грн. та визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 23.01.2018 № 47 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.05.2019 № 348 «Про зупинення дії рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» було зупинено дію рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлено тимчасово на період зупинення дії рішення виконавчого комітету міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», як перехідний, тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування - 6,00 грн.

Надалі, Білоцерківською міською радою 30.09.2019 прийнято рішення № 4380-78-VII «Про скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.05.2019 № 348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування" до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Вказаним рішенням були скасовані вказані вище рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 № 10 та від 07.05.2019 № 348, а також, приписано міським перевізникам під час визначення тарифів на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування виходити з розмірів тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету міської ради від 23.01.2018 № 47 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття Білоцерківською міською радою Київської області рішення від 30.09.2019 № 4380-78-VII, підприємство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. (надалі по тексту Закон № 280/97-ВР)

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 280/97, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Наявність у виконавчих органів місцевих рад повноважень на прийняття регуляторних актів передбачено нормами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1160-IV). Статтею 1 Закону № 1160-IV, визначено:

- регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

- регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;

- регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07 травня 2019 року № 348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення», за своєю правовою природою є нормативно-правовими актами, які мають ознаки регуляторних актів, спрямованих на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом (виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради) та суб`єктами господарювання (перевізниками, які надають послуги з пасажирських перевезень у м. Біла Церква), якими змінюється вартість тарифу на перевезення пасажирів у м. Біла Церква, та які розраховані на неодноразове застосування щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на перевезення пасажирів у м. Біла Церква. З урахуванням того, що вказані рішення є регуляторними актами, на них поширюються вимоги, передбачені Законом № 1160-IV, для регуляторних актів, які визначають порядок підготовки проекту регуляторного акта, його розробку, оприлюднення та подання зауважень та пропозицій щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта, а також його скасування.

Приписами ч. ч. 1. 2 ст. 11 Закону № 1160-IV, передбачено, що перегляд регуляторного акта здійснюється: на підставі аналізу звіту про відстеження результативності цього регуляторного акта; за ініціативою регуляторного органу, який прийняв відповідний регуляторний акт; в інших випадках, передбачених Конституцією та іншими законодавчими актами України.

У разі наявності підстав, визначених у частині першій цієї статті, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акта, визнання його неконституційним, про скасування чи про необхідність залишення цього регуляторного акта без змін або про необхідність його перегляду.

Тож, регуляторний акт може бути скасований виключно тим регуляторним органом, який прийняв відповідний акт. Інший орган може скасувати регуляторний акт лише у випадках, передбачений Конституцією України або Законом № 1160-IV.

У відповідності до ст. 36 Закону № 1160-IV, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

При цьому, під законом, який надає місцевій раді право на скасування рішення її виконавчого органу, слід розуміти Закон № 280/97, згідно з п. 15 ч. 1 ст. 26 якого, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Так, ч. 9 ст. 59 цього закону, визначено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 280/97, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Закон № 280/97, який визначає засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування, є спеціальним по відношенню до Закону № 1160-IV, перелік регуляторних органів за яким, є широким та не обмежується органами місцевого самоврядування.

Таким чином, наведеним підтверджується висновок суду першої інстанції про те, що Білоцерківська міська рада має повноваження на скасування регуляторного акта, прийнятого її виконавчим комітетом, як регуляторним органом, однак, за умови наявності законодавчо визначених підстав для скасування та при дотриманні встановленої процедури.

Відповідно до норм ч. 11 ст. 59 Закону № 280/97, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Отже, відповідач, як орган місцевого самоврядування та розпорядник інформації був зобов`язаний здійснити оприлюднення проекту спірного рішення не пізніш як за 20 робочих днів до дати його розгляду з метою прийняття.

Натомість, під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що депутат Білоцерківської міської ради Джегур Г . В. подав до голови Білоцерківської міської ради Дикого Геннадія Анатолійовича звернення про включення до порядку денного чергового засідання сесії ради, яке відбудеться 30.09.2019, проекту рішення «Про скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07 травня 2019 року № 348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Зазначене підтверджується протоколом пленарного засідання сімдесят восьмої сесії Білоцерківської міської ради VII скликання від 30.09.2019. (а.с. 155-175)

На пленарному засіданні ради було розглянуто проект спірного рішення та за результатами голосування воно було прийняте.

Крім того, Білоцерківська міська рада, листом від 02.10.2019 № 3411/01-10, адресованим ТОВ «ТРАНССІТІ», повідомила позивача про те, що проект спірного рішення перед його прийняттям не був оприлюднений.

Колегія суддів також бере до уваги й те, що у відзиві на позовну заяву, відповідач також підтвердив, що проект спірного рішення не був оприлюднений у порядку, визначеному Законами України «Про місце самоврядування в Україні» та «Про доступ до публічної інформації».

Також, з листа Білоцерківської міської ради Київської області від 18.10.2019 № 04/2-24 слідує, зокрема, те, що проект рішення від 30.09.2019 № 4380-78-VII був наданий до організаційного відділу міської ради та, відповідно, зареєстрований в день проведення засідання 78 сесії Білоцерківської міської ради 7 скликання - 30.09.2019. У порядку, визначеному ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначений проект рішення не був оприлюднений. (а.с. 100, 151, 176)

Таким чином, судом першої інстанції було обгрунтовано вказано на те, що відповідачем не було дотримано вимог частини одинадцятої статті 59 Закону № 280/97 та частини третьої статті 15 Закону № 2939-VI щодо оприлюднення проекту рішення, що, у свою чергу, впливає на можливість надати заінтересованим особам зауваження/пропозиції до нього.

Доводи про те, що оскаржуване рішення не є самостійним рішенням, а є лише складовою процесу прийняття рішення та одним з етапів прийняття базового рішення, на переконання колегії суддів, правильно було відхилено судом першої інстанції, адже оскаржуване рішення було прийнято Білоцерківською міською радою, а тому, не може бути розцінено, як продовження процедури прийняття рішень від 15 січня 2019 року № 10 та від 07 травня 2019 року № 348, які були ухвалені іншим органом - виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 25 Регламенту Білоцерківської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 11.12.2015 № 07-02-VII, проект рішення, що планується для внесення на розгляд ради, подається секретарю ради.

Згідно з ч. 7 ст. 25 Регламенту, проект рішення проходить опрацювання (збір погоджувальних підписів (візи)). Проект рішення після його реєстрації та оприлюднення проходить візування в: автора проекту рішення; юридичному відділі; голови постійної профільної комісії; керівника виконавчого органу чи інших посадових осіб, до компетенції яких належить дане питання; заступника міського голови відповідно до розподілу обов`язків; секретаря ради.

Візи проставляються на зворотному боці останнього аркуша першого примірника проекту рішення й розміщуються таким чином: ліворуч - назва посади, праворуч - підпис і розшифрування підпису, знизу під розшифруванням підпису - дата візування. У проектах рішень, що підготовлені й вносяться міським головою, виконавчим комітетом, постійною комісією, під візами у нижньому лівому кутку проставляються прізвище та службовий телефон виконавця проекту рішення.

Візування проекту рішення є обов`язковим. При наявності у того, хто візує, зауважень і пропозицій, вони викладаються на окремому аркуші (або в тексті проекту рішення) у формі зауважень до проекту рішення або окремої думки. Суб`єкти внесення проектів рішення зобов`язані подавати проект рішення із погоджувальними підписами (візами); отримання погоджувальних підписів (віз) є обов`язком автора проекту. (а.с. 29)

Відповідно до ч. ч. 11-14 ст. 25 Регламенту, пізніше як за десять днів до відповідного пленарного засідання, а у виняткових випадках та у випадках, передбачених регламентом, не пізніше як за день до пленарного засідання організаційний відділ ради здійснює ознайомлення депутатів з проектами рішень. (а.с. 29)

Наведеним підтверджується, що суд першої інстанції правильно вказав на недотримання Білоцерківською міською радою порядку візування проекту оскаржуваного рішення, встановленого Регламентом, що свідчить про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення.

Так, підставою для прийняття оскаржуваного рішення була невідповідність рішень виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року № 10 та від 07 травня 2019 року № 348 Закону України «Про автомобільний транспорт», Методиці розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, Правилам надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, а також врахування висновку судової економічної експертизи від 15.03.2019 № 2019/1-1. (а.с. 15-16)

Але, в чому саме полягає невідповідність рішень виконавчого комітету наведеним нормативним документам в оскаржуваному рішенні не вказано, як і не наведено рішення суду, в якому надано правову оцінку висновку судової економічної експертизи від 15.03.2019 № 2019/1-1, яка також була врахована при прийнятті оскаржуваного рішення відповідача, що додатково свідчить про невмотивованість спірного рішення. (а.с. 16, 41-59)

Доводи апеляційної скарги не містять законодавчо визначених спростувань висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а також, дають підстав колегії суддів для висновку про дотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення у світлі його опублікування та візування.

Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення полягало в скасуванні діючих тарифів та їх повернення до рівня рішення № 47 від 22.01.2018, що, в совою чергу, забезпечить зменшення суспільної напруги у м. Біла Церква, посилить соціальний захист широких верств населення та сприятиме поліпшенню економічного стану білоцерківців, на переконання колегії суддів є необгрунтованими, адже останні жодним чином не спростовують необхідності чіткого дотримання органом місцевого самоврядування встановленої процедури прийняття рішень, задля утвердження їх законності та зміцнення авторитету, за наслідком дотримання чого, врегульовуються належним чином суспільні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

О.І. Шурко