Справа № 540/156/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/156/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шешка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

21.01.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), згідно якого позивач просив суд:

1. Визнати дії ВЧ НОМЕР_1 , стосовно відмови виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку - протиправними.

2. Визнати дії ВЧ НОМЕР_1 , стосовно неналежного виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі № 821/1085/18, в частині - «У зв`язку із невчасною виплатою (а саме: не виплаченої частини грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року), несплаченої частки одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869 грн. 50 коп.)), зобов`язати частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року (позовна вимога №14)» - протиправними.

3. Визнати дії ВЧ НОМЕР_1 , стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 частини основного грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: окладу за військовим званням в сумі 125,00 грн. та надбавки за вислугу років в сумі 411,95 грн.) - протиправними.

4. Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою (посадового окладу за січень 2016 року в сумі 1052,00 грн. та індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року) за період з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року - протиправною.

5. Зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину основного грошового забезпечення за січень 2016 року (а саме: оклад за військовим званням в сумі 125,00 грн., надбавку за вислугу років в сумі 411,95 грн.).

6. Зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку (тобто, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

7. Зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частку не виплаченої компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 відповідно до розрахунку величини приросту індексу споживчих цін (за період з 01.01.2016 року по день фактичного розрахунку).

8. Зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 повну довідку про розміри грошового забезпечення відповідача (для подальшого перерахунку пенсії ОСОБА_1 ) із врахуванням всіх основних і додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяця військової служби (із врахуванням висновків і прийнятого рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі № 821/1085/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а також із врахуванням проведених відповідачу виплат).

Ухвалою суду від 24.01.2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог за №2-5, 7 з підстав, визначених у цій ухвалі.

Того ж дня винесено ухвалу про відкриття провадження у порядку спрощеного позовного провадження за позовними вимогами 1, 6, 8, згідно яких позивач просив суд:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , стосовно відмови виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку (тобто, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку);

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 повну довідку про розміри грошового забезпечення відповідача (для подальшого перерахунку пенсії ОСОБА_1 ) із врахуванням всіх основних і додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяця військової служби (із врахуванням висновків і прийнятого рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі № 821/1085/18 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а також із врахуванням проведених відповідачу виплат).

Призначено судове засідання на 18.02.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після виключення майора ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (актуальна назва Військова частина НОМЕР_1 ) від 08.06.2017 року №135, останнім виявлено ряд фактів, які, на його думку, мали місце під час проходження ним військової служби та фактично свідчать про непроведення з ним повного розрахунку при звільненні зі служби. Позивач зауважує на тому, що заборгованість яка підлягала сплаті при повному розрахунку була встановлена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі №540/1085/18. Цим рішенням зобов`язано військову частину виплатити на користь позивача: своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 08.06.2017р.), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869,50 грн.); компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року. Судове рішення набрало законної сили 01.07.2019 року. На виконання означеного рішення відповідачем сплачено на користь позивача заборгованість із грошового забезпечення на суму 121 591,42 грн. Враховуючи, що позивач виключений зі списків особового складу частини 08.06.2017 року, а розрахунок з ним проведено з порушенням встановленого законодавцем строку, останній на підставі ст. 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

13.02.2020 до суду надійшла апеляційна скарга позивача на ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог від 27.01.2020 року, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 18.02.2020 року на підставі приписів пп. 15.13 пп. 15 п. 1 Перехідних положень КАС України провадження у справі зупинено до перегляду ухвали про відмову у відкритті провадження у справі щодо частини позовних вимог від 27.01.2020 року в порядку апеляційного провадження.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. 24.02.2020 року надав суду відзив проти позовної заяви, в якому зазначив, що позивач погодився із наказом командира військової частини від 08.06.2017 року №135, згідно якого його було розраховано та виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. Наказ позивачем не оскаржено. Посилаючись на п. 2 пленуму Верховного Суду України від 22.12.1999 року №13, вказує на те, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. З огляду на вказане, відповідач дійшов висновку про те, що підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого приписами ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 27.01.2020 року, П`ятим апеляційним адміністративним судом 30.03.2020 року винесено постанову, згідно якої скаргу залишено без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

За наведених обставин, ухвалою суду від 24.04.2020 року провадження у справі поновлено.

З метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, ухвалою суду від 28.04.2020 року зупинено провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів по запобіганню поширення на території України коронавірусу СОVID-19.

Наказом голови Херсонського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року № 05-04/14 на період з 12.05. до 22.05.2020 року включно продовжено режим роботи суду, встановлений наказом голови від 16.03.2020 року № 05-04/08 та рішенням зборів суддів від 18.03.2020 року № 2/2 "Про особливий режим роботи суду", водночас дозволено допуск до приміщення суду виключно учасників судових засідань у день та час розгляду судових справ за їх участі, за наявності у них засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів, захисних масок, рукавичок та дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 29.05.2020 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 11.06.2020 року.

Протокольною ухвалою від 11.06.2020 року справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. Оголошено перерву у підготовчому засіданні для надання відповідачем доказів, які витребувано судом. Призначено чергове засідання на 25.06.2020 року.

19.06.2020 року та 25.06.2020 року позивачем до суду подано уточнення позовних вимог, в яких визначено наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , стосовно відмови виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по день фактичного розрахунку (тобто, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

Позовна вимога згідно якої позивач просив видати йому довідку про розміри грошового забезпечення (для подальшого перерахунку пенсії ОСОБА_1 ) із врахуванням всіх основних і додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяця військової служби, судом не досліджується та не перевіряється на правомірність, так як у заяві про уточнення позовних вимог від 19.06.2020 року позивач зазначив, що отримав означену довідку у судовому засіданні 11.06.2020 року. З огляду на вказане, питання отримання довідки з 11.06.2020 року не є спірним.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 надати у строк до 07.07.2020 року до суду довідку доплати основних та додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 на підтвердження виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду на від 28.11.2018 року №821/1085/18, стосовно виплат проведених 03.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 , а саме: коштів в розмірі 18672,77 грн. та 102780,65 грн. на номер рахунку НОМЕР_3 , що відкритий на ОСОБА_1 в АТ «Укрсиббанк». Відкладено підготовче засідання на 07.07.2020 року.

Протокольною ухвалою від 07.07.2020 року відкладено підготовче засідання на 20.07.2020 року.

У підготовче засідання сторони з`явились, просили суд здійснювати розгляд справи одразу після закінчення підготовчого засідання.

Відтак, суд з урахуванням приписів ч. 7 ст. 181 КАС України, закінчує підготовче засідання та розглядає справу по суті позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на матеріали перевірки та обставини викладені у відзиві на позов.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

Позивач ОСОБА_1 , згідно його послужного списку у період часу з 01.08.1993 року по 08.06.2017 рік проходив військову службу в Збройних Силах України. З 03.08.2010 року військовослужбовець контрактної служби військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.05.2017 року №127 позивача звільнено в запас відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої цієї ж статті.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (актуальна назва Військова частина НОМЕР_1 ) від 08.06.2017 року №135 майора ОСОБА_1 , заступника командира батальйону по роботі з особовим складом батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату м. Херсон.

Після звільнення ОСОБА_1 з військової служби ним виявлено ряд фактів, які, на його думку мали місце під час проходження ним військової служби та, на його думку, свідчать про неналежне забезпечення його соціального та правового захисту. При цьому, позивач також дійшов висновку про те, що відповідачем порушено порядок індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 08.06.2017р., не виплачено посадовий оклад за січень 2016 року.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі №821/1085/18 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 : своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 08.06.2017р.), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869,50 грн.); компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року.

01.07.2019 року рішення набрало законної сили.

06.08.2019 року судом на виконання наведеного рішення було видано два виконавчих листи:

- №681 2019р. щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 09.06.2017 року;

- №682 2019р. щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити ОСОБА_1 своєчасно не виплачену частину грошового забезпечення (з врахуванням суми посадового окладу за січень 2016 року та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 08.06.2017р.), несплачену частку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (із врахуванням щомісячної додаткової винагороди та індексації грошового забезпечення) та суми незаконного утримання із суми нарахованої «одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» (тобто, суми 9 869,50 грн.).

У матеріалах справи міститься платіжні доручення від 27.09.2019р. за №1161 на суму 102 849,65 грн. та №1162 на суму 18 741,77 грн., за призначенням платежів на примусове виконання виконавчих листів, виданих по справі №821/1085/18.

18.10.2019 року позивач направив поштою до військової частини заяву про стягнення на його користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Листом від 01.11.2019 року за вих. №2702 позивачу відмолено у виплаті середнього заробітку.

Не погоджуючись із означеною відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Питання соціального захисту військовослужбовців врегульовано Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потребі військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Стаття 1-1 Закону №2011-XII визначає, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначенні ст. 1-2 Закону №2011 -XII, згідно якої військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вирішуючи питання про можливість застосування у даному випадку трудового законодавства, зокрема положення КЗпП України, суд виходив з наступного.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при виключені зі списків військовослужбовців, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсація за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної сплати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умов, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 року у справі №21-8а15).

У постанові від 27.04.2016 року по справі №6-113 цс16, Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день-наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосує закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із Конституційних принципів і загальних засад Права.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати №95, ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 21-389а13), суд дійшов висновку, про застосування до даних правовідносин норми Законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (далі - КЗпП України).

Аналогічну правову позицію зазначив Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 року по справі № 806/1183/16.

Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Суд з`ясував, що порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника визначений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 року (справа №21-1765а15) зробив висновок, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що факт протиправної затримки виплати позивачу належних йому при звільненні сум грошового забезпечення встановлений рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року, ухваленим за результатами розгляду справи №821/1085/18.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що у день виключення позивача зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення 08.06.2017 року, остаточний розрахунок з ним не проведено. Виплата належних позивачу коштів, визначених судовим рішенням, яке набрало законної сили, проведена військовою частиною тільки 27.09.2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 27.09.2019 року за №1161 на суму 182 849, 65 грн., №1162 на суму 18 741,77 грн.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини 08.06.2017 року та проведення остаточного розрахунку з ним лише 27.09.2019 року, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу остаточного розрахунку.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Абзацом третім пункту 3 Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно з довідкою про середній заробіток ОСОБА_1 , виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 20.07.2020 року за №397 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», грошове забезпечення позивача за останні два повних місяця роботи складає 26 145,16 грн., а середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 653,63 грн. (26 145,16 грн./40 (кількість робочих днів)).

Таким чином, суд доходить висновку про те, що сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 549 049,20 грн. (653,63 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 840 (кількість днів затримки з 09.06.2017р. (наступний день після виключення позивача зі списків) по 26.09.2019р. включно (27.09.2019р. дата проведення виплат за судовим рішенням)).

Водночас суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем станом на момент вирішення справи по суті так і не проведено з ним повного розрахунку, з підстави виплати не всіх належних йому сум, визначених рішенням суду від 28.11.2018 року у справі №821/1085/18, з огляду на наступне.

Означеним доводом позивач фактично вказує на часткове виконання відповідачем наведеного рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 370 КАС України) .

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішення суду в адміністративній справі регламентовані Розділом IV КАС України.

Так, положеннями статті 383 КАС України (визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду) визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З аналізу вказаної норми вбачається, що позов, який направлений на контроль за виконанням судового рішення, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб`єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов`язані з належним виконанням судового рішення, а відтак саме суд, який постановив рішення по суті позовних вимог наділений повноваженнями щодо судового контролю.

Такий процесуальний механізм є необхідним для забезпечення рівності сторін, процесуальної дисципліни та юридичної визначеності.

Зважаючи на вищеозначені норми, суд приходить до висновку, що не виплата позивачу всієї належної йому суми грошового забезпечення з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою такого забезпечення за наслідком виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі №821/1085/18 є підставою для звернення до суду в порядку, встановленому статтею 383 КАС України, а не з новим позовом.

Суд переконаний у тому, що вирішення питання щодо повного виконання рішення суду від 28.11.2018 року по справі №821/1085/18, яке набрало законної сили, у частині встановлення факту повного розрахунку із позивачем, шляхом виплати всіх належних йому сум, має вирішуватись у порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, тому відповідне питання не може вирішуватись при розгляді даної справи.

Аналогічна позиція викладена судом в ухвалі від 27.01.2020 року, залишеній без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 року.

Відтак, повнота та правильність розрахунку сплаченої позивачу на виконання рішення суду від 28.11.2018 року по справі №821/1085/18, суми грошового забезпечення згідно платіжних доручень №№1161, 1162, судом під сумнів не ставиться та не перевірятиметься.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судових витрат по справі не встановлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по 26.09.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.06.2017 року по 26.09.2019 року в сумі 549 049 (п`ятсот сорок дев`ять тисяч сорок дев`ять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 липня 2020 р.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 106030000