Справа № 808/3972/17
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Київ

справа № 808/3972/17

провадження № К/9901/3059/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стрелець Т.Г.

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 (головуючий суддя Шлай А.В., судді Круговий О.О., Прокопчук Т.С.)

у справі №808/3972/17

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

до відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання наказу частково недійсним.

І. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просили визнати частково недійсним наказ Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області від 30.12.2013 № 87 про затвердження матеріалів інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 114,79 га, кадастровий номер :19:009:003, розташованої на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в частині земельних ділянок: ОСОБА_2 площею 1,80 га, ОСОБА_1 площею 1,70 га, ОСОБА_3 площею 1,50 га, ОСОБА_4 площею 2,00 га.

2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №808/3972/17 позов задоволено в повному обсязі.

3. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №808/3972/17 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

4. ОСОБА_1 з постановою суду апеляційної інстанції не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 і залишити в силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №808/3972/17.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 29.04.1998 №166 «Про затвердження списків громадян, які користуються земельними ділянками для ведення ОПГ на землях запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна після встановлення остаточних розмірів земельних ділянок» вирішено надати в постійне користування земельні ділянки громадянам, після встановлення остаточних розмірів цих ділянок, на землях запасу Михайлівської селищної ради на території КСП ім. Мічуріна згідно з додатком №1, відповідно до якого позивачам у постійне користування надано наступні земельні ділянки:

ОСОБА_2 - земельна ділянка площею 1,80 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад); ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 1,70 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад); ОСОБА_3 - земельна ділянка площею 1,50 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (бригада №2); ОСОБА_4 - земельна ділянка площею 2,00 га для ведення особистого підсобного господарства з земель запасу селищної ради на території КСП ім. Мічуріна (хімсклад)

6. Наказом Відділу Держземагентства у Василівському районі Запорізької області від 30.12.2013 № 87 затверджено розроблені Державним підприємством «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічні документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15830,1221 га, розташованих за межами населених пунктів на території Василівського та Михайлівського районів Запорізької області, згідно з додатком.

Відповідно до додатку до наказу № 87 до переліку технічних документацій із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності включено земельні ділянки Михайлівської селищної ради загальною площею 2691,7802 га, кількість ділянок 102.

7. За результатами проведеної інвентаризації, які було затверджено спірним наказом, земельна ділянка площею 114,7864 га, кадастровий номер :19:009:003, до складу якої увійшли земельні ділянки позивачів, визначена як землі запасу.

8. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з наказом відповідача не погодилися, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що під час проведення інвентаризації земель Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області протиправно не було враховано матеріали, що містилися в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради, відповідно до якої за позивачами числяться спірні земельні ділянки; відповідачем не було у встановленому законом порядку здійснено контроль за інвентаризацією земель, яка проведена Державним підприємством «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», та затверджено результати інвентаризації, чим порушено права та законні інтереси позивачів, як користувачів спірних земельних ділянок.

10. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відзначив, що у разі якщо відповідач вважав, що позивачі всупереч вимог чинного законодавства України самовільно зайняли спірні земельні ділянки, то такі земельні ділянки повинні були бути повернуті в судовому порядку, а не в порядку інвентаризації земель, оскільки за умови судового провадження можливо було встановити правові підстави користування позивачами спірними земельними ділянками та вирішити питання наявності/відсутності підстав для повернення спірних земельних ділянок у власність держави. Разом з тим, відповідач як розпорядник земель від імені Держави, з зазначеного питання до суду не звертався, доказів протилежного суду не надано.

11. Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції не погодився та відзначив, що окружний адміністративний суд, вирішуючи спір по суті, не залучив до участі у справі ОСОБА_5 , який є орендарем земельної ділянки (кадастровий номер :19:009:0003), користувачами якої вважають себе позивачі, та Фермерське господарство "Михайлівський степ", яке використовує цю земельну ділянку у своїй господарській діяльності. При цьому, про обставину оброблення зазначеної земельної ділянки фермером ОСОБА_5 з жовтня 2015 року та наявність правових підстав її надання ОСОБА_5 позивачі повідомили суд безпосередньо у позовній заяві.

12. Третій апеляційний адміністративний суд при вирішенні спору по суті, виходив з того, що рішення № 166 не було реалізовано, оскільки межі земельних ділянок не були визначені на місцевості, Державні акти або інші документи на право постійного користування землею позивачам не видавались. Натомість, надані позивачами довідки, які видані Михайлівською селищною радою, про те, що за ними числяться земельні ділянки для ведення ОСГ за межами населеного пункту, не є належними доказами наявності права постійного користування, оскільки згідно рішення № 166 земля надавалась для ведення особистого підсобного господарства, а не особистого сільського господарства, як про це зазначено у довідках. Крім того, довідки не містять інформації про наявність у позивачів певного виду права на ці земельні ділянки, а поняття «за ним числиться» у законодавстві, що регулює земельні правовідносини, було відсутнє на час прийняття рішення № 166 (1998 рік), на час видачі довідок (2017 рік), на час розгляду справи в суді.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність порушеного права у ОСОБА_5 та Фермерського господарства «Михайлівський степ» і невірно скасував рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 3 ст.317 КАС України.

14. На думку ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не вірно зробив висновок про те, що рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 29.04.1998 №166 було реалізовано, оскільки фактично на момент інвентаризації земельні ділянки були зайняті позивачами та використовувалися за цільовим призначенням.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах,

16. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

17. Cловосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

18. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

19. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

20. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

21. Визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

22. Слід наголосити на висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 стосовно того, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

23. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 902/517/17 під час розгляду позовних вимог про визнання недійсними пунктів 1, 3 рішення відповідача від 02 грудня 2016 року № 195 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель, які включені в межі населеного пункту села Агрономічного Вінницького району Вінницької області» зроблено висновок про те, що визнання недійсним пункту 3 оспорюваного рішення Сільради стосується цивільного права щодо постійного користування землею, тому такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

24. Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із визначеним підходом.

25. У цій справі позивачі оскаржують наказ відповідача про затвердження матеріалів інвентаризації земель не з позиції відсутності у відповідача повноважень на проведення інвентаризації, не посилаючись на порушення процедури такої інвентаризації, а з огляду на те, що після відповідної інвентаризації земельні ділянки, якими користувалися позивачі, стали частиною земельної ділянки з кадастровим номером :19:009:003, яка визначена як землі запасу.

При цьому, позивачі вважають, що на зазначені земельні ділянки вони мають право постійного користування на підставі рішення Виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 29.04.1998 №166, довідок, виданих Михайлівською селищною радою, про те, що за позивачами числяться земельні ділянки для ведення ОСГ за межами населеного пункту та інших матеріалів, що містилися в земельно-кадастровій книзі Михайлівської селищної ради, але за відсутності державних актів про право постійного користування землею.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та Фермерське господарство "Михайлівський степ" користуються земельною ділянкою з кадастровим номером :19:009:003 на підставі договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 19.10.2015, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області і ОСОБА_5

26. Тобто, у цій справі спір стосується, в першу чергу, наявності або відсутності у позивачів речових прав на земельні ділянки (права постійного користування), що свідчить про приватно-правовий, а не публічний характер правовідносин.

27. Так, адміністративний суд не може вирішувати питання про наявність або відсутність у фізичних осіб речових прав щодо земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності.

28. Суди попередніх інстанцій помилково розглянули позовні вимоги по суті спору та не врахували суті спірних правовідносин.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню у повному обсязі із закриттям провадження у цій справі, а касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

29. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

30. Таким чином, спір у справі не є публічно правовим і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

31. Згідно з ч. 1 ст. 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 чинної редакції КАС України, позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 345, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №808/3972/17 - скасувати.

Провадження у справі №808/3972/17 - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а також роз`яснити, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Т.Г. Стрелець