Справа № 420/4601/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4601/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо не здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, що пов`язане з проходженням служби в органах ДФС та зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області скласти та направити разом із іншими матеріалами до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті ОСОБА_1 відповідно до статті 23 ЗУ Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням інвалідності та втратою працездатності ОСОБА_1 та повернення заяви і матеріалів Позивача без прийняття рішення та зобов`язати Державну фіскальну службу України розглянути матеріали відносно ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб;

зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності працівнику податкової міліції ОСОБА_1 згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що він звернувся до Головного управління ДФС України в Одеській області із заявою та матеріалами щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби. Листом від 13.03.2020 року Головне управління ДФС в Одеській області повідомило позивача про «залишення без задоволення заяви та матеріалів щодо витати одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності Державною фіскальною службою України, у зв`язку з тим, що розрахунок та виплата одноразової допомоги працівникам податкової міліції здійснювалися підрозділом, у якому проходив службу працівник податкової міліції, згідно з Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2007року № 707.». Окрім того, даним листом повідомлено про відсутність правових підстав проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після втрати чинності Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, 07 листопада 2015 року, а також про те, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.

Позивач, вважаючи що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням інвалідності звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

22.06.2020 року від представника відповідача Головного управління ДФС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що на виконання Порядку №707 Головним управлінням ДФС в Одеській області здійснено розрахунок та підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності та втратою працездатності колишнього працівника податкової міліції ОСОБА_1 та разом з іншими матеріали щодо можливості призначення зазначеної грошової допомоги листом від 27.02.2020 року №115/8/15-97-01-08 було направлено до ДФС з метою розгляду і вирішення питання про надання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Однак, ДФС, розглянувши матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності та втратою працездатності колишнього працівника податкової міліції ОСОБА_1 , листом від 05.03.2020 № 620/7/99-99-04-04-02-17 повернула зазначені матеріали у зв`язку з втратою чинності Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» та відсутністю законних підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції.

Таким чином, відсутні законні підстави проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після 07 листопада 2015 року колишнім працівникам податкової міліції, інвалідність яким встановлено після втрати чинності Законом України від 20грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію».

Розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України або прийняття нового нормативно-правового акту.

26.06.2020 року від представника відповідача Державної фіскальної служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», тому приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівником податкової міліції після вказаної дати законні підстави відсутні. Позивачу встановлено III групу інвалідності після втрати чинності Закону України «Про міліцію», у зв`язку з чим законні підстав для виплати одноразової грошової допомоги відсутні. Проведення розрахунків та виплат одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України чи прийняття нового нормативно-правового акта.

03.07.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач додатково зазначив, що його право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію». При цьому призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», має здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності, а саме відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у органах податкової міліції Державної фіскальної служби України. Наказом виконуючого обов`язки начальника Головного управління ДФС в Одеській області від 28.12.2019 року № 1784-о, з 08.01.2020 року звільнений в запас Збройних сил України за ст. 64 п. «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.07.1991 року №114, з посади заступника начальника другого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС України в Одеській області.

11.12.2019 року Медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» за розпорядженням начальника відділу проходження служби у ПМ УРП ГУ ДФС, встановлено у ОСОБА_1 захворювання, передбачених ст.ст. 396, 406, 386, 41г, 54в, 67в, 68в, 13г, 476, 64в, 23г графи III Розкладу хвороб і фізичних вад Наказу МОУ України № 402 від 14.08.2008 року (зі змінами Наказ МОУ №489 від 01.10.2018р.), що за висновком вказаної комісії є пов`язаними з проходженням військової служби, та підтверджено виданим Свідоцтвом про хворобу № 688/4 від 11.12.2019 року.

На підставі свідоцтва про хворобу № 688/4 від 11.12.2019 року Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1, ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності з причини наявності захворювання пов`язаного з проходженням служби, з втратою 50% працездатності. Зазначене також підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 722338 від 20.01.2020 року та Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА № 128690 від 20.01.2020 року.

Позивач 26.02.2020 звернувся до Головного управління ДФС України в Одеській області із заявою та матеріалами щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби.

Головне управління ДФС в Одеській області листом від 13.03.2020 року за №90/Ч/15-32-04-01-12 повідомило позивача про «залишення без задоволення заяви та матеріалів щодо витати одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності Державною фіскальною службою України, у зв`язку з тим, що розрахунок та виплата одноразової допомоги працівникам податкової міліції здійснювалися підрозділом, у якому проходив службу працівник податкової міліції, згідно з Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2007року № 707.». Окрім того, даним листом повідомлено про відсутність правових підстав проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після втрати чинності Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, 07 листопада 2015 року, а також про те, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповіно до п.2 Постанови КМУ №236 від 21.05.2014 року за посадовими особами органів державної фіскальної служби та особами рядового і начальницького складу податкової міліції, які переходять на службу до Державної фіскальної служби та її територіальних органів, членами їх сімей зберігаються умови матеріального забезпечення, пільги та інші соціальні гарантії (у тому числі медичне обслуговування, санаторно-курортне та пенсійне забезпечення), встановлені відповідно до законодавства для посадових осіб органів доходів і зборів та осіб рядового і начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом XVIII Податкового кодексу України, пунктом 356.1. ст. 356 розділу XVIII Податкового кодексу України встановлено, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до частини 6 ст. 23 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індівідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України Про міліцію, втратив чинність 07.11.2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року № 580-VІІІ, яким доповнено Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей від 23.12.2015 року № 900-VІІІ, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України Про Національну поліцію.

Таким чином, суд вважає, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі та з підстав, визначених Законом України Про міліцію зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України Про Національну поліцію.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07.03.2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 року у справі № 822/31/18 та від 28.08.2018 року № 804/6297/17, від 06.03.2019 року у справі № 822/163/18, від 20.05.2019 року у справі № 405/704/17, від 21.06.2018 року у справі № 822/31/18, від 20.05.2019 року у справі № 295/3198/18.

Також, відмова Головного управління ДФС в Одеській області у листі від 13.03.2020 року за №90/Ч/15-32-04-01-12 у зв`язку з відсутністю правових підстав проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після втрати чинності Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, 07.11.2015 року, а також про те, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства.

Відповідно до ст.23 Закону України Про міліцію, порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання ст.23 Закону України Про міліцію Кабінетом Міністрів України постановою від 12.05.2007 року № 707 було затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок № 707).

Згідно з пунктом 2 Порядку №707, одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам І групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 13.02.2015 року № 208-VІІІ Про внесення змін статті 23 Закону України Про міліцію щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. №208-VІІІ "Про несення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707. Закон України від 13.02.2015 року № 208-VІІІ набрав чинності 12.03.2015 року.

Відповідно до пп.2 п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була встановлена IIІ група інвалідності протягом трьох місяців після звільнення, що підтверджується наказом №1784-о від 28.12.2018 року та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 722338 від 20.01.2020 року, а зв`язок встановлення інвалідності із проходженням служби підтверджується свідоцтвом про хворобу № 688/4 від 11.12.2019 року.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, датою виникнення у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги є 20.01.2020 року, вже після набрання чинності Законом № 280-VІІІ та Порядку № 850.

Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт. який діяв у часі раніше.

Дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

У зв`язку з цим, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України Про міліцію, має здійснюватися відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі №822/1616/18 (постанова від 06.03.2019 року).

Фактично Головне управління ДФС в Одеській області та Державна фіскальна служба України відмовили позивачу у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності на підставі неузгодженості законодавства, яким регулюються питання призначення вказаної допомоги особам, які проходили службу в органах податкової поліції.

Однак, у рішенні по справі Budchenko v. Ukraine від 24.07.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов`язання за статтею 1 Першого протоколу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності, аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства (№44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду прав людини у справі ОСОБА_2 та інші проти Німеччини).

Таким чином, вимога щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням IIІ групи інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби, підлягає правовому захисту, як вимога що вважається "активом": оскільки грунтується на законній підставі, якою є чинна норма закону щодо виплат (допомоги), на який позивач розраховував, як на свою власність.

Пунктами 7 та 8 Порядку № 707, встановлено строки та порядок прийняття рішення щодо виплати грошової допомоги:

7. Орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності и загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виптати.

8.Грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали: у зв`язку із засудженням працівника міліції, податкової міліції за вчинення умисного кримінального правопорушення за рішенням суду, що набрало законної сили, чи адміністративного правопорушення або учиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; унаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння працівником міліції, податкової міліції собі тілесного ушкодження; унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове раво, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання..

Аналогічну норму містять п.п. 8 та 9 Порядку № 850:

8. Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

9. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови..

Відповідно до викладених положень Порядків № 707 та № 850, рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути прийнято Державною фіскальною службою України виключно у випадках передбачених Порядком. Інших правових підстав для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги законодавством не передбачено. Разом з тим, відповідачі при відмові у призначенні позивачу грошової допомоги посилаються на неузгодженість законодавства, втрату чинності Закону України Про міліцію та неналежність працівників ДФС України до працівників міліції.

Згідно із п.п.1,2 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з п.2 Положення про Головне управління ДФС в Одеській області, затвердженого наказом ДФС від 01.02.2019 року № 80, ГУ ДФС у своїй діяльності керується законами України, наказами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами що належать до ДФС, наказами ДФС, дорученнями Голови ДФС, його першого заступника та актами законодавства.

Відповідно до ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Суд не може приймати до уваги правову позицію відповідачів щодо неможливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги через відсутність правового регулювання в даний конкретний проміжок часу, оскільки існуючи гарантії прав та свобод громадян не можуть бути зменшені державою без відповідної їх компенсації (ст.22 Конституції України). На час проходження служби позивач мав право на отримання такої компенсації від держави, а тому це право не може бути обмежено.

Разом з тим, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідачів виплатити позивачу суму грошової допомоги у конкретному розмірі без вчинення відповідачами дій щодо підготовки та розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги є передчасними, а тому не можуть бути задоволені відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

При цьому стосовно визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС в Одеській області суд зазначає, що ГУ ДФС в Одеській області надсилався до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги, проте він не був затверджений, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в діях Головного управління ДФС в Одеській області відсутня протиправна бездіяльність.

На підставі викладеного вимоги позивача належать до часткового задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної фіскальної служби України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням інвалідності та втратою працездатності ОСОБА_1 та повернення заяви і матеріалів Позивача без прийняття рішення, зобов`язання Головне управління ДФС в Одеській області скласти та направити разом із іншими матеріалами до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті ОСОБА_1 відповідно до статті 23 ЗУ Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та зобов`язання Державну фіскальну службу України розглянути матеріали відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та достатнім в даному випадку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 134 КАС України передбачені витрати на професійну правничу допомогу, зокрема зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження наданої правової допомоги надано договір про надання правової допомоги, опис виконаних робіт, акт приймання передачі робіт та квитанцію про сплату у розмірі 1000 грн.

З огляду на зміст позовних вимог, складність справи та обсяг наданих адвокатських послуг, суд вважає заявлену позивачем суму у розмірі 1000 грн., в якості компенсації витрат на правову допомогу, співмірною зі складністю справи і такою, що не буде суперечити принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим, з огляду на часткове задоволенням даного адміністративного позову, на Державну фіскальну службу України слід покласти обов`язок по відшкодуванню на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1681,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням інвалідності та втратою працездатності ОСОБА_1 та повернення заяви і матеріалів Позивача без прийняття рішення.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області скласти та направити разом із іншими матеріалами до ДФС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті ОСОБА_1 відповідно до статті 23 ЗУ Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Зобов`язати Державну фіскальну службу України розглянути матеріали відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України Про міліцію від 20.12.1990 р., із визначенням розміру одноразової допомоги, що підлягає виплаті відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію, в редакції від 13.02.2015 р., згідно з Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 р., виходячи із розрахунку 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2681 (дві тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. та 60 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.