Справа № 815/4791/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Київ

справа №815/4791/17

адміністративне провадження №К/9901/48952/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шевцової Н.В.,

суддів: Смоковича М.І., Кашпур О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 815/4791/17

за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновленні на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого Осіпова Ю.В., суддів: Бойка А.В., Скрипченка В.О.

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним судом до Одеської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просив:

1.1 визнати протиправним та скасувати наказ начальника Південної митниці Міндоходів «Про припинення перебування на державній службі» від 07 червня 2013 року №76-о;

1.2 поновити його на посаді «інспектора відділення №1 митного оформлення митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС;

1.3. стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 червня 2013 року.

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що спірним наказом його звільнено за порушення Присяги державного службовця. Зокрема, підставою для видання оскаржуваного наказу слугувало подання митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів у зв`язку з розпочатим Котовською міжрайонною прокуратурою Одеської області кримінальним провадженням за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, внесеного до ЄРДР за № 0000008. Кримінальне провадження порушено у зв`язку із вилученням 06 червня 2013 року (тобто за день до звільнення) під час проведення оперативних заходів незаконно отриманих коштів в сумі 200 грн. В той же час, згідно вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року, позивача визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню. При цьому, службове розслідування не призначалося та не проводилося, пояснення у позивача не відбиралися, і будь-яких вагомих доказів порушення позивачем Присяги не встановлювалося. Отже звільнення відбулося безпідставно та необґрунтовано, оскільки здійснено на підставі припущення щодо скоєння позивачем кримінального правопорушення.

3. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що під час проведення оперативних заходів в пункті пропуску «Кучурган-Первомайськ» у зоні діяльності митного поста «Роздільна» співробітниками Управління СБУ в Одеській області у інспектора ОСОБА_1 було вилучено грошові кошти і за цим фактом Котовською міжрайонною прокуратурою Одеської області розпочато кримінальне провадження. На думку відповідача, зазначені обставини є достатніми для прийняття рішення про припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України, оскільки факт початку кримінального провадження шкодить авторитету митної служби України, а проступок ОСОБА_1 підриває до нього довіру.

3.1. Також відповідач зазначив, що у вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року вказано, що певні події по кримінальному провадженню мали місце, проте судом докази визнані недопустимими, а отже ОСОБА_1 виправданий саме через цю причину, а не у зв`язку із доведеністю не вчинення ним кримінального правопорушення.

3.2. Крім того, звільненню за порушення Присяги державного службовця не обов`язково повинно передувати службове розслідування, оскільки таке звільнення не є дисциплінарним стягненням. Поряд із цим, відповідач зазначає, що суб`єктом владним повноважень достатньо мотивована неможливість застосування до позивача інших видів дисциплінарних стягнень, а також доведена наявність підстав для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за порушення Присяги державного службовця.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. ОСОБА_1 з 27 грудня 2010 року проходив службу в митних органах України та 01 червня 2013 року був призначений на посаду «інспектора» відділення №1 митного оформлення митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндходів.

5. 07 червня 2013 року наказом начальника Південної митниці Міндоходів «Про припинення перебування на державній службі» №76-о ОСОБА_1 було звільнено з посади «інспектора» відділення №1 митного оформлення митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів - за порушення Присяги державного службовця, а саме - в зв`язку із порушенням 06 червня 2013 року відносно нього кримінальної справи за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою та четвертою статті 368 Кримінального кодексу України.

6. За результатами судового розгляду матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених частинами першою та четвертою статті 368 Кримінального кодексу України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000008 від 29 травня 2013 року, вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року (справа № 511/1485/16-к), залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частинами першою та четвертою статті 368 Кримінального кодексу України та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

7. Не погоджуюсь з оскаржуваним наказом відповідача від 07 червня 2013 року, позивач, дочекавшись остаточного вироку суду про свою невинуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (тобто ухвали Апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року), 18 вересня 2017 року звернувся до суду із даним позовом.

8. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що про наявність спірного наказу начальника Південної митниці Міндоходів №76-о від 07 червня 2013 року про звільнення з посади ОСОБА_1 стало відомо десь у 2015 році від своїх колег, а фактично він ознайомився із його текстом лише тільки 20 травня 2016 року (про що свідчить його власноручний підпис під цим наказом), однак за захистом свого порушеного права до суду останній реально звернувся тільки після набрання законної сили виправдувальним вироком суду від 12 грудня 2016 року (тобто після отримання копії ухвали апеляційного суду від 05 вересня 2017 року), а саме - 18 вересня 2017 року (через 1 рік і 4 місяці з моменту фактичного ознайомлення з текстом наказу).

9. Додатково судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, після його затримання 06 червня 2013 року та тримання на протязі 6-8 діб під вартою, з червня 2013 року і надалі на службу не виходив (тобто тривалий час не виконував своїх посадових обов`язків, з`явившись до відділу кадрів лише тільки 20 травня 2016 року для ознайомлення з текстом спірного наказу та отримання трудової книжки).

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їхнього ухвалення

10. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

10.1. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Південної митниці Міндоходів «Про припинення перебування на державній службі» від 07 червня 2013 року №76-о.

10.2. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора відділення №1 митного оформлення митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів з 08 червня 2013 року.

10.3. Стягнуто з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2013 року по 21 листопада 2017 року в сумі 123695,52 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

11. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що при виданні наказу «Про припинення перебування на державній службі» від 07 червня 2013 року № 76-о Південною митницею Міндоходів не дотримано принципів, на яких ґрунтується трудове законодавство, рівно як і принципів законності та правової визначеності, які є складовими верховенства права.

12. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року та залишено без розгляду адміністративний позов.

13. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи без розгляду позов суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом відповідно до приписів частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та частини третьої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та момент розгляду справи судом першої інстанції). Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не надав.

ІV Касаційне оскарження

14. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано у суді 14 квітня 2018 року.

15. У касаційній скарзі позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення із неправильним застосуванням норми матеріального та процесуального права. Так заявник касаційної скарги зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку тому факту, що в межах розгляду кримінального провадження надавалася оцінка діям позивача на предмет вчинення ним корупційного правопорушення, тобто обставини яка була покладена в основу оскаржуваного наказу та яка стала підставою для звільнення позивача із займаної посади. Отже судовий розгляд обвинуваченого акту перебував у прямій залежності від обставин, за яких можливо звернутися до суду адміністративної юрисдикції задля отримання ефективного захисту прав позивача.

15.1. За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати постанову суду апеляційної інстанцій та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

16. 26 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано із Одеського окружного адміністративного суду справу № 815/4791/17.

17. 16 травня 2018 року справа № 815/4791/17 надійшла до Верховного Суду.

18. 21 травня 2018 року до Верховного Суду також надійшов відзив відповідача на касаційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи касаційної скарги просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

19. 06 травня 2020 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06 травня 2020 року № 748/0/78-20 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

20. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю - Шевцову Н.В., суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

21. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

22. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

23. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

24. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

25. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

28. Згідно з частинами першою та другою статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та момент розгляду справи судом першої інстанції), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

29. Приписами частини третьої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та момент розгляду справи судом першої інстанції), для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися і інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

30. Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року), для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

31. У відповідності до положень статті 100 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та момент розгляду справи судом першої інстанції), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

32. Положеннями частин третьої та четвертої статті 123 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

32.1. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

VІ Позиція Верховного Суду

33. Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

34. Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27 грудня 2010 року проходив службу в митних органах України (публічну службу) та 01 червня 2013 року був призначений на посаду «інспектора» відділення №1 митного оформлення митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндходів.

35. Приписами частини третьої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та момент розгляду справи судом першої інстанції) встановлений місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

36. Аналогічна правова норма щодо строку звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби викладена у частиною п`ятою статті 122 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року).

37. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що про наявність оскаржуваного наказу начальника Південної митниці Міндоходів №76-о від 07 червня 2013 року про звільнення з посади, ОСОБА_1 стало відомо десь у 2015 році від своїх колег, а фактично він ознайомився із його текстом лише тільки 20 травня 2016 року (про що свідчить його власноручний підпис під цим наказом), однак за захистом свого порушеного права до суду останній реально звернувся тільки після набрання законної сили виправдувальним вироком суду від 12 грудня 2016 року (тобто після отримання копії ухвали апеляційного суду від 05 вересня 2017 року), а саме - 18 вересня 2017 року (через 1 рік і 4 місяці з моменту фактичного ознайомлення з текстом наказу).

38. Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і впорядкованим. Також, Верховний Суд зазначає, що без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

39. Верховний Суд наголошує, що встановлення законодавцем скороченого (місячного) строку для звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав у визначеній частиною третьою статті 99 КАС України категорії справ, не має на меті перешкоджання доступу до правосуддя, а переслідує ціль якнайшвидшого відновлення порушених прав позивача шляхом поновлення його на посаді чи скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

40. Верховний Суд також зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

41. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує наказ про звільнення та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

42. Тому, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що тривале знаходження позивача у стані стресу та статусі підозрюваного, обвинуваченого та підсудного, не можуть бути враховані як поважні причини пропуску строку, оскільки кримінальна справа відносно позивача була порушена 06 червня 2013 року, а виправдувальний вирок був ухвалений ще 12 грудня 2016 року та набрав законної сили 05 вересня 2017 року. При цьому, зі слів представника позивача, по даному кримінальному провадженню до позивача застосовувалася міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише тільки на 6-8 діб. В подальшому ж, позивач увесь інший час провадження по цій кримінальній справі знаходився під «підпискою про невиїзд» та відповідно, з урахуванням наявності у нього захисника-адвоката і фактичного ознайомлення 20 травня 2016 року із текстом оскаржуваного наказу, мав можливість своєчасно звернутися до окружного суду із даним позовом, як особисто, так і через представника.

43. Доводів касаційної скарги стосовно того, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку тому факту, що судовий розгляд обвинуваченого акту перебував у прямій залежності від обставин, за яких можливо звернутися до суду адміністративної юрисдикції задля отримання ефективного захисту прав позивача, що є вагомою підставою поважності причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом (а саме після отримання ухвали Апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2017 року в справі № 511/1485/16-к ), висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки позивач не був позбавлений вчасно звернутися до суду із позовом про поновлення на посаді та звернутися до суду із відповідним клопотанням про зупинення провадження в справі до остаточного розгляду кримінальної справи та постановлення рішення в справі.

44. Отже, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що за умови відсутні будь-які належні і беззаперечні докази на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого законом місячного строку для звернення до суду із даними позовними вимогами та не можливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод, позов у цій справі підлягає залишенню без розгляду.

45. Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

46. Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи позивача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.

47. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

48. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2018 року, в справі № 815/4791/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.В. Шевцова

Судді: О.В. Кашпур

М.І. Смокович