Справа № 540/1109/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1109/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївбудресурси" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївбудресурси" (далі - позивач, ТОВ "Миколаївбудресурси") звернулось до суду з вказаним позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), у якому просить прийняти рішення про визнання противоправними і скасувати:

- рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №508290/2020/000002/2 від 02.03.2020р.;

- рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №508000/2020/000029/2 від 02.03.2020р.;

- картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA508290/2020/00008 від 03.03.2020р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2019 року ТОВ "Миколаївбудресурси" уклало контракт № 17 з компанією Surplex GmbH (Дюссельдорф, Німеччина) для потреб власного виробництва придбав промислове обладнання бувше у використанні:

- гідравлічна силова установка Rexroth HPL 46;

- лінійний (мережевий) фільтр Simens GSL 3000-0ВЕ28-ОААО;

- привідний двигун Simens у кількості 2 одиниці.

З метою митного оформлення товару та на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано до Чорноморської митниці Держмитслужби, як він вважає повний пакет документів, передбачений ст.53 МК України. Проте, 02.03.2020 року відповідачем прийнято рішення № UA508290/2020/000002/2 та рішення № UA508000/2020/000029/2 яким скориговано митну вартість товарів. 03.03.2020 року структурним підрозділом відповідача з посиланням на вищевказані рішення про коригування митної вартості була оформлена картка відмови в прийняті митних декларацій, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA508290/2020/00008. Позивач вважає, що оскаржені рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картка відмови прийнята з порушенням вимог ст.ст. 53-55 МК України, оскільки вони не містить передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої підприємством митної вартості. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.07.2020 року в задоволенні клопотань Чорноморської митниці Держмитслужби про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін від 22.06.2020 року - відмовлено.

22.06.2020 року представником Чорноморської митниці Держмитслужби надано до суду відзив, в якому він, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскаржуване рішення ним було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також зазначив, що позивачем документально не підтверджено митну вартість товару - ціну товару, складові митної вартості, витрати на транспортування.

Відповідач зазначає, що надані документи для підтвердження рівня митної вартості товару, не дали можливості відповідачу остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим, в результаті проведеної з митним брокером консультації, митну вартість товарів було скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

З урахуванням вищезазначеного відповідач зазначає, що оскаржувані рішення та картка відмови є таким, що прийняті обґрунтовано, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного.

20 лютого 2020 року позивачем з метою митного оформлення придбаного товару подано до Чорноморської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA508290/2020/000671.

Митну вартість товарів у декларації визначено за основним методом - за ціною договору (контракту).

Товару №1 "Гідравлічної системи, бувшої у використанні" у розмірі 646,7949 Евро.

Товару №2 "Електрична апарату для захисту електричних кіл" у розмірі 116,1833 Евро.

Товару №3 "Електричний двигун змінного струму, багатофазний" у розмірі 191,8718 Евро.

На підтвердження зазначеної у митній декларації митної вартості товарів, позивач надав митному органу документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) V2881-027 від 28.01.2020 р.;

- автотранспортну накладну від 28.01.2020 р.;

- платіжне доручення №6 від 30.01.2020 р.;

- довідку авто перевізника №5 від 12.02.2020 р.;

- експертний висновок РТПП Миколаївської області про вартісні характеристики товару № 12-0167 від 19.02.2020 р.;

- зовнішньоекономічний договір №17 від 17.12.2020 р.

За результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів, митним органом запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України:

- виписку з бухгалтерської документації щодо числових значень митної вартості ( транспортних витрат та страхових витрат);

- заявки які є невідємними частинами Договорів № 27/6 від 27.06.2019, № 13/03/17 від 13.03.17, № 04/01/14 від 04.01.14 ;

- митну декларацію країни відправлення;

- договір (угода,контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Декларантом запитувані документи не надано у зв`зку із чим митну вартість товару № 1, вищезазначеної декларації було скориговано та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA508290//2 від 02.03.2020 року, а митну вартість товарів №2 та №3 скориговано рішенням про коригування митної вартості товарів № UA508290//2 від 02.03.2020 року та оформлено картку відмови № UA508290/202000008 від 02.03.2020 року.

Митна вартість у вказаному рішенні визначена із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законом України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Незгода позивача із зазначеним рішенням обумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 34-1 частини першої статті 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частин другої, четвертої, восьмої та дев`ятої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно частин першої, сьомої, восьмої та дев`ятої статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини п`ята - восьма статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24 травня 2012 року № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ "Для відміток митного органу". На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (пункти 2.4, 2.5 Правил).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічний висновок був неодноразово сформований та застосований Верховним Судом, зокрема в постановах від 17.07.2020 року по справі 826/16198/16, від 16.07.2020 року по справі №825/1323/17, від 09.07.2020 року по справі 825/271/16, від 02.07.2020 року по справі 825/735/17.

Так, в даному конкретному випадку, не заперечується позивачем (другий аркуш позову) та підтверджується наявною в матеріалах справи копією запиту (а.с.61), що відповідач, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості 27.02.2020 року направив до ТОВ «Миколаївбудресурси» повідомлення про необхідність надання додаткових документів, в якому зазначив:

«У зв`язку з тим, що документи подані декларантом до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, необхідні для перевірки числового значення заявленої митної вартості; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (витрат на страхування); контракт № 17 від 17.12.2019 наданий не в повному обсязі (відсутня специфікація, передбачена розділом 2 «Кількість і якість товару»); не надана документальна інформація щодо понесених витрат, зазначених у п. 3.2 контракту № 17 від 17.12.2019; не надана митна декларація, передбачена п. 5.2 контракту № 17 від 17.12.2019; договір № 04/01/14 від 04.01.2014, договір №13/03/17 від 13.03.2017, договір № 27/06 від 27.06.2019 надані не в повному обсязі, а саме: відсутня Заявка, яка є невід`ємною частиною зазначених договорів; відсутня документальна інформація щодо суми винагороди та суми, яка підлягає перерахуванню перевізнику (п. 3.2 договору № 27/06 від 27.06.2019); довідка про транспортні витрати від 12.02.2020 № 5 не містить інформації щодо вартості перевезення за CMR від 28.01.2020 № б/н; експертом, відповідно до інформації, зазначеній у експертний висновок № 120- 0167 від 19.02.2020, взята вартість аналогів з порушенням вимог ст. 64 МКУ (сайти України та Росії) на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України необхідно надати додаткові документи:

1) виписку з бухгалтерської документації щодо:

- числових значень складових митної вартості;

- оплати складових митної вартості (транспортних та страхових витрат)

2) заявки, які є невід`ємною частиною договорів N9 04/01/14 від 04.01.2014, №13/03/17 від 13.03.2017, № 27/06 від 27.06.2019

3) копію митної декларації країни відправлення.

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається»

З аналізу змісту наведеного повідомлення, на думку суду, вбачається, що митний орган зазначив конкретні обставини, які викликали сумніви в заявленій митній вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. При цьому відповідачем витребувано не всі можливі документі, передбачені ст. 53 МК України, а лише ті, надання яких зможе усунути сумніви у достовірності заявленої митної вартості. Перелік необхідних документів вказано достатньо чітко.

Щодо аргументів, з яких відповідач поставив під сумнів, заявлену ТОВ «Миколаївбудресурси» митну вартість товарів суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.п. 2.2, 3.2, 5.1 наданого при митному оформленні зовнішньоекономічного контракту № 17 від 17.12.201 року країна відправлення товару зазначається в специфікаціях та всі мита, податки, соціальні та інші збори пов`язані з імпортом товару несе покупець, умови поставки також зазначаються в специфікаціях відповідно до правил Інкотермс. Найголовніше, п.3.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється за цінами, обумовленими сторонами та вказаними у специфікаціях.

Отже, згідно поданого при митному оформлені договору, специфікація є основним документом, що визначає істотні умови договору. Альтернативного документа, що їх визначає договором не передбачено.

Згідно п.1.1 наведеного договору специфікація є невід`ємною частиною контракту. Отже, ненадання специфікації є порушенням вимог п.2 ч. 2 ст. 53 МК України, яке саме по собі в даному конкретному випадку є достатнім аргументом для неприйняття заявленою декларантом митної вартості.

Також, позивачем не надано документи щодо сплати платежів пов`язаних з імпортом товару.

Згідно п.5 ч.2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Суд звертає увагу, що надання таких документів згідно приписів наведеної норми є обов`язковим лише за їх наявності.

Згідно п. 5.2 договору визначено, що постачальник надає покупцю на його вимогу наступні документи: пакувальний лист (загрузочну документацію), комерційний інвойс продавця, CMR або коносамент, митну декларацію та інші необхідні документи.

Тобто, наявність перелічених документів в декларанта передбачена умовами договору. Про їх відсутність або причини відсутності позивачем нічого не зазначено ані при митному оформленні, ані під час судового розгляду. За вказаних обставин ненадання таких документів є підставою для їх витребування, що й було зроблено відповідачем.

У той же час, судом встановлено та не заперечується сторонами, що всупереч пунктам 2.1, 3.1, 5.1 договору позивачем не долучено до матеріалів справи, як і не надано до митного оформлення специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору та яка визначає обумовлену сторонами ціну поставки відповідного товару.

Разом з договором, до митного оформлення позивачем надані:

- рахунок-фактуру (інвойс) V2881-027 від 28.01.2020 р.;

- автотранспортну накладну від 28.01.2020 р.;

- платіжне доручення №6 від 30.01.2020 р.;

- довідку авто перевізника №5 від 12.02.2020 р.;

- експертний висновок РТПП Миколаївської області про вартісні характеристики товару № 12-0167 від 19.02.2020 р.;

- зовнішньоекономічний договір №17 від 17.12.2020 р.

Таким чином, на думку суду, у митного органу були наявні підстави для того, щоб розпочати процедуру консультації з позивачем та витребувати від нього необхідні документи, оскільки, надані ним до митного оформлення документи, не містили усіх складових митної вартості імпортованого товару згідно з договором поставки №17 від 19.12.2019 року.

Разом з тим, на виконання вимоги митного органу, позивачем додатково не надано жодних документів, навпроти, позивач зазначив, що на його думку подав всі необхідні документи для митного оформлення товару.

Проте, на думку митного органу, надані позивачем відомості щодо витрат імпорт товару не підтверджені належним чином та не підлягають обчисленню та перевірці, відтак, ним було прийнято рішення про коригування митної вартості, на що суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, а саме з договору №17 від 19.12.2019 року вбачається, що поставка здійснюється на умовах зазначених в специфікаціях на кожну партію товару, що здійснюється відповідно до правил Інкотермс-2010 .

Однак при митному оформлені та до матеріалів справи відповідні специфікації не надано.

Лише в наданій для митного оформлення декларації № UA508290/2020/000671 декларант декларує у графі 20 умови поставки FCA.

Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати, торгівельний термін FCA тлумачиться як FREE CARRIER (… named place) ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК (… назва місця) - означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

З міжнародної товарно - транспортної накладної від 28.01.2020 року, що поставка товару здійснювалась перевізником " ОСОБА_1 ".

У той же час, між ТОВ "ТБС ТРАНС" та ФОП " ОСОБА_2 " укладено договір про надання послуг з організації та перевезення вантажів №13/03/17 від 13.03.2017 року, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець відповідно до цього договору зобов`язується організувати та виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом територією України та надавати послуги з перевезення вантажу та транспортного експедирування у міжнародному сполученні, а також надавати інші послуги, що пов`язані з перевезенням вантажу та погоджені із замовником, а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити надані послуги на умовах цього договору.

Пунктом 5.3 договору визначено, що перевізник зобов`язується виписати рахунок фактуру, податкову накладну та акт виконаних робіт на день розвантаження відповідно до записів CMR.

При цьому, до митного оформлення, усупереч положенням наведених пунктів договору, не долучено жодних додатків, які чітко визначені.

Згідно з листа про транспортні витрати за вих. №5 від 12.02.2020 року, виданою ТОВ "ТБС Транс" транспортні витрати на перевезення вантажу з м. Falkenberg (Germany) до митного кордону України (пп Ягодин - Дорогуск) складає 19 960,00 грн.

Також судом встановлено, що ТОВ "ТБС Транс" укладено договір про надання послуг з організації та перевезення вантажів №13/03/17 від 13.03.2017 року з ФОП ОСОБА_2 , у той час як довідка про витрати на перевезення видана ТОВ "ТБС Транс".

Крім того, станом на час розгляду справи, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження сплати послуг компанії перевізника.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не було документально підтверджено митну вартість товару, зокрема, витрати на транспортування товару, відомостей, які згідно договору містить специфікація до договору, а саме: ціна за товар, умови поставки, всі взаємні мита, податки, та збори, пов`язані з імпортом товару (всі ці витрати згідно п.3.2 в разі їх наявності несе саме позивач, що передбачає їх включення до митної вартості товарів). Також, ним не було надано, навіть після додаткового запиту митного органу, митну декларацію, наявність якої в підприємства передбачена п.5.2 Контракту.

Відтак, спірні рішення про коригування митної вартості товарів №508290/2020/000002/2 від 02.03.2020р.; №508000/2020/000029/2 від 02.03.2020р. та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UA508290/2020/00008 від 03.03.2020р. є правомірним та скасуванню не підлягають.

Щодо доказового значення, поданого ТОВ «Миколаївбудресурси» документа з назвою: «Экспертное заключение», суд зазначає наступне.

По-перше, з назви документа не вбачається його правова природа.

Основними документами, що виготовляються експертами та суб`єктами оціночної діяльності (за результатом такої діяльності) є звіт про оцінку майна, висновок експерта, висновок експертного дослідження.

Буквальний переклад наданого позивачем документа «Экспертное заключение №120-0167» не дає можливості ідентифікувати його як один з трьох перелічених судом документів.

Так, згідно п.1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо методичного регулювання оцінки майна.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Звіт про оцінку майна є результатом діяльності суб`єктів оцінки за Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, наданий позивачем документ в силу самої назви не може бути документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності за Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Щодо визначення наданого документа як висновок експерта або висновок експертного дослідження суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про судову експертизу" та з метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 затверджено Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція).

Згідно п.1.8 Інструкції, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Результати проведення експертизи викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

Результати проведення експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експертного дослідження.

Організація проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів також врегульована розділом ІV Інструкції.

Так, висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

У вступній частині висновку експерта зазначаються:

дата надходження документа про призначення експертизи (залучення експерта);

найменування експертної установи та/або ім`я, прізвище, по батькові експерта;

документ про призначення експертизи (залучення експерта), його найменування і дата складання, найменування органу та/або посада і прізвище особи, який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта);

справа, за якою вона призначена (кримінальна, про адміністративне правопорушення, цивільна, господарська, адміністративна тощо, номер справи) (у разі наявності) або стаття закону, якою передбачено надання висновку експерта;

перелік об`єктів, що підлягають дослідженню, та зразків (у разі надходження);

відомості про надані матеріали (у тому числі вид (назва) матеріалів (документів) та кількість аркушів);

спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів із зазначенням у необхідних випадках відомостей про те, чи впливав спосіб упаковки на їх збереженість;

запис про відповідність матеріалів та об`єктів, що надійшли до експертної установи (експерта), матеріалам, зазначеним у документі про призначення експертизи (залучення експерта);

перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям; якщо поставлено декілька питань, експерт має право згрупувати їх і викласти в послідовності, яка забезпечує найдоцільніший порядок дослідження; якщо деякі питання, що містяться у документі про призначення експертизи (залучення експерта), вирішувались при проведенні експертиз різних видів, - відомості (експертна установа, номер та дата висновку) про ці експертизи; якщо питання, які поставлені на вирішення експертизи, доцільно вирішувати в іншому порядку, ніж той, що визначений у документі про призначення експертизи (залучення експерта), - зазначається, у якому порядку вирішуватимуться ці питання;

питання, які вирішуються експертом у порядку експертної ініціативи (якщо таке розглядалось);

дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії;

попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України;

інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію);

дата направлення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, дата надходження додаткових матеріалів або відомостей про наслідки розгляду клопотання; обставини, які мають значення для надання висновку, з обов`язковим зазначенням джерела їх отримання;

при проведенні додаткових або повторних експертиз зазначаються відомості про первинну (попередні) експертизу (експертизи) (прізвище експерта, назва експертної установи чи місце роботи експерта, номер і дата висновку експертизи, зміст заключних висновків первинної (попередніх) експертизи (експертиз)); зміст питань, які були поставлені перед експертом на додаткове або повторне вирішення, а також мотиви призначення додаткової або повторної експертизи, які зазначені у документі про призначення експертизи (залучення експерта), якщо у ньому такі мотиви відсутні, про це робиться відповідний запис;

відомості про підстави та осіб, які були присутні під час проведення досліджень (прізвище, ініціали, статус);

нормативні акти, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2008 року № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2008 року за № 924/15615.

У дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань.

Дослідницька частина повинна включати:

відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування;

посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них;

експертну оцінку результатів дослідження.

Опис процесу застосовування інструментальних методів дослідження та проведення експертних експериментів можуть обмежуватись викладенням кінцевих результатів. У зазначених випадках графіки, діаграми, таблиці, матеріали експертних експериментів мають зберігатись у наглядових експертних провадженнях і на вимогу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), можуть надаватись їм для ознайомлення.

За наявності в документі про призначення експертизи (залучення експерта) питань, які не належать до предмета експертизи або не входять до компетенції експерта, указуються причини, з яких ці питання не можуть бути вирішені.

Узагальнення та оцінка результатів окремих досліджень, які є підставою для формулювання висновків, можуть викладатися у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експерта.

У дослідницькій частині висновку експерта при проведенні повторної експертизи вказуються причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, якщо такі розбіжності мали місце.

У заключній частині викладаються висновки за результатами дослідження у вигляді відповідей на поставлені питання в послідовності, що визначена у вступній частині.

На кожне з поставлених питань має бути дано відповідь по суті або вказано, з яких причин неможливо його вирішити.

Якщо заключний висновок не може бути сформульований у стислій формі, допускається посилання на результати досліджень, викладені у дослідницькій частині.

Висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами); підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи.

Якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).

Висновок експертів при проведенні комісійної або комплексної експертизи складається за правилами, викладеними в пунктах 4.14 - 4.17 цього розділу, з урахуванням таких особливостей:

у вступній частині додатково зазначаються дані про голову комісії експертів та відомості про експертизи, результати яких задані органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), як вихідні дані;

дослідження, які проводились окремими експертами, описуються у відповідних розділах дослідницької частини, що підписуються цими експертами із зазначенням їх прізвищ;

узагальнення та оцінка результатів досліджень фіксуються у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експертів.

При проведенні повторної експертизи співробітниками однієї експертної установи висновок і додатки до нього складаються:

Відповідно п.4.23 Інструкції, експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз.

Висновок експертного дослідження складається за структурою і змістом висновку експерта, за такими винятками:

у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження;

опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Співставивши наведені вимоги до висновку експерта та висновку експертного дослідження з наданим позивачем документом під назвою «Экспертное заключение №120-0167» суд встановив, що досліджений документ наведеним вимогам не відповідає. Так, особою, що його виготовила не зазначено правильної назви документа, категорії експертизи, виду експертизи, відсутні вступна та дослідницька частини. Зазначено вкрай узагальнено (як для виду спеціального дослідження) питання, яке поставлено на вирішення експертизи (дослідження).

Не вказані дані про експерта (експертів): посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії;

Не зазначено попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України (в разі, якщо проводилась експертиза);

Не вказано нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури з Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 30 липня 2010 року № 1722/5, інших інформаційних джерел, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань, за правилами бібліографічного опису, із зазначенням реєстраційних кодів методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 жовтня 2008 року № 1666/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2008 року за № 924/15615.

Не надано обґрунтування висновків з поставлених питань. Не зазначено відомостей про стан об`єктів дослідження (технічний стан визначено у відсотковому значенні без обґрунтування методик, якими цей рівень визначено, міститься твердження про неліквідність дослідженого майна, проте не зазначено на чому базується такий висновок експерта), не вказано застосованих методів (методик) дослідження, умови їх застосовування.

Відсутні посилання на ілюстрації, самі ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них, тощо.

Окрім викладеного, в документі «Экспертное заключение №120-0167» наведені посилання на товари, які помилково визначено експертом як аналогічні. Так, до прикладу, за першим електронним посиланням до продажу пропонується «Маслостанція для мобільної техніки. Гідростанція для мобільних машин» без зазначення технічних характеристик, які дозволяли б визначити її як аналогічну товару позивача, позначеному в декларації №UA508290/2020/000671 за №1. Єдина вказана в оголошені інформація про товар це вага - 16 кг, тоді як в товару позивача вага 800 кг.

За другим посиланням, зазначеним в документі «Экспертное заключение №120-0167» пропонується до продажу масло станція без зазначення технічних характеристик, які дозволяли б визначити її як аналогічну товару позивача, позначеному в декларації №UA508290/2020/000671 за №1. Проте, навіть з зазначеного, вбачається, що товар за посиланням розрахований на максимальний тиск 60 Бар, тоді як в товару позивача - 207 Бар.

За посиланням щодо електричного двигуна змінного струму багатофазного розміщена пропозиція придбати двигун аналогічної фірми виробника, що і в декларації №UA508290/2020/000671 (позначений №3), проте, потужність визначеного експертом як аналогічний товару становить 0,75 кВт, тоді як товар позивача згідно митної декларації має потужність 16,5/22/33 кВт, тобто, щонайменше в 22 рази більшу.

Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що наданий ТОВ «Миколаївбудресурси» документ під назвою «Экспертное заключение №120-0167» не відповідає ознакам жодного з документів, що їх згідно чинного законодавства може бути виготовлено експертом, складений в довільній формі, за відсутності посилань на будь-які методики дослідження, нормативно-правового обґрунтування та відомостей про експерта (окрім прізвища, ім`я, по-батькові), містить очевидно неправдиві відомості (щонайменше в частині посилань на інформацію в мережі Інтернет).

Отже, наданий документ правомірно не взятий до уваги відповідачем при визначенні значення митної вартості товарів, поданих до митного оформлення ТОВ «Миколаївбудресурси».

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятих рішень про коригування митної вартості та оформлені картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївбудресурси" відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 108020200