Справа № 360/2309/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2309/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, Білокуракинське ОУПФУ), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського ОУПФУ від 21.12.2019 щодо відмови в призначені пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме - з 11.10.2019, зарахувавши до стажу роботи періоди роботи з 18.03.1977 по 13.03.1977 в Старобільському «Смешторзі» та з 18.11.1981 по 23.10.1984 у Ворошиловградській мехколоні № 15.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 11.10.2019 звернувся до Білокуракинського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування.

21.12.2019 Білокуракинським ОУПФУ Луганської області прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування, посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії.

З відмовою Білокуракинського ОУПФУ позивач не згоден, вважає, що має достатній стаж для призначення пенсії, та вважає її такою, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки всі відомості про роботу наявні в трудовій книжці позивача, а формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Також позивач зазначив, що відсутність можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві не може бути підставою для відмови йому у реалізації права на належне пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 16.06.2020 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 26.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

13.07.2020 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 28-30), в обґрунтування якого зазначено, що 11.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами аналізу та правової оцінки наданих позивачем документів управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 1158 від 09.10.2019, оскільки управлінням не зараховано позивачу періоди роботи: у Старобільському «Смешторзі» за період з 18.02.1977 по 13.03.1977 у зв`язку з відсутністю печатки на запису про звільнення; у Ворошиловградській мехколоні №15 за період з 18.11.1981 по 23.10.1984 у зв`язку з тим, що дата прийняття на роботу зазначена 18.11.1981, а наказ про прийняття на роботу датований 15.11.1982. Окрім того, у даті про звільнення зроблено виправлення; період з 01.06.1987 по 16.07.1988 у наказі на прийняття на роботу зроблено виправлення та міститься не чіткий відбиток печатки на звільнення. Зазначені неточності унеможливлюють призначення пенсії згідно наданих документів.

16.10.2019 управлінням направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з проханням допомоги витребувати довідки про стаж та заробітну плату за вищезазначені періоди, однак 02.12.2019 надійшла відповідь на запит управління про неможливість надання довідок про стаж та заробітну плату за зазначені періоди роботи у зв`язку з тим, що документи вищевказаного підприємства до архівних установ не передавались.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 19 днів, чого не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: Луганська область, Білокуракинський район, с. Нянчине, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (арк. спр. 5).

Трудова книжка, видана на ім`я ОСОБА_1 28.01.1976, містить такі записи щодо спірного періоду роботи:

Старобільський «Смешторг»:

№ 4 від 18.02.1977 зараховано на посаду вантажника;

№ 5 від 13.03.1977 звільнено відповідно до поданої заяви;

Ворошиловградська мехколона № 15:

№ 10 від 18.11.1981 прийнято електромонтером-лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі 3 розряду;

№ 11 від 23.10.1984 звільнено за власним бажанням;

Ворошиловградська мехколона № 15 треста «Полтавсільелектромережбуд»:

№ 20 від 01.06.1987 прийнято трактористом Т-150 5 розряду;

№ 21 від 16.07.1988 звільнено за власним бажанням (арк. спр. 6-7, 47-53).

07.10.2019 позивач звернувся до Білокуракинського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрованою за № 691, додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні (арк. спр. 41-42).

Рішенням Білокуракинського ОУПФУ від 09.10.2019 № 1158 про відмову в призначенні пенсії відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення обґрунтовано тим, що управлінням не зараховано позивачу періоди роботи у Старобільському «Смешторзі» за період з 18.02.1977 по 13.03.1977 у зв`язку з відсутністю печатки на записі про звільнення; у Ворошиловградській мехколоні №15 за період з 18.11.1981 по 23.10.1984 - у зв`язку з тим, що дата прийняття на роботу зазначена 18.11.1981, а наказ про прийняття на роботу 15.11.1982 та у даті про звільнення зроблено виправлення; з 01.06.1987 по 16.07.1988 у наказі на прийняття зроблено виправлення та не чіткий відбиток печатки на звільнення.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових та соціальних пенсій.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом

Відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на 09.10.2019 (дата винесення рішення про відмову в призначенні пенсії) йому вже виповнилося 60 років.

Щодо наявності необхідного стажу тривалістю не менше 26 років, відповідачем обчислено страховий стаж у 23 роки 19 днів, та не зараховано періоди роботи з 18.02.1977 по 13.03.1977, з 18.11.1981 по 23.10.1984 та з 01.06.1987 по 16.07.1988, тобто 4 роки 1 місяць 18 днів.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 18.02.1977 по 13.03.1977, з 18.11.1981 по 23.10.1984 та з 01.06.1987 по 16.07.1988 на підставі даних трудової книжки, оскільки у трудовій книжці за період з 18.02.1977 по 13.03.1977 відсутня печатка на запису про звільнення; за період з 18.11.1981 по 23.10.1984 дата прийняття на роботу зазначена 18.11.1981, а наказ про прийняття на роботу 15.11.1982 та у даті про звільнення зроблено виправлення, за період з 01.06.1987 по 16.07.1988 у наказі на прийняття зроблено виправлення та не чіткий відбиток печатки на звільнення, суд виходить з такого.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Оглядом трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що в записі № 5 від 13.03.1977 про звільнення ОСОБА_1 з Старобільського «Смешторгу» відсутня печатка підприємства про звільнення; в записі № 10 від 18.11.1981 про прийняття ОСОБА_1 на роботу до Ворошиловградської мехколона № 15 електромонтером-лінійником по монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі 3 розряду в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» номер наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу вказано «від 15.11.1982 № 250»; запис № 11 від 23.10.1984 має незначні виправлення в даті звільнення ОСОБА_1 з роботи; запис № 20 від 01.06.1987 про прийняття ОСОБА_1 на роботу до Ворошиловградської мехколона № 15 треста «Полтавсільелектромережбуд» трактористом Т-150 5 розряду в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» номер наказу на прийняття має незначні виправлення, на записі № 21 від 16.07.1988 не чіткий відбиток печатки підприємства про звільнення позивача.

Суд зауважує, що в даному випадку записи у трудовій книжці виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, при цьому виконання деяких записів у трудовій книжці з незначним виправленням та відсутність печатки підприємства не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, тому спірні періоди роботи з 18.02.1977 по 13.03.1977, з 18.11.1981 по 23.10.1984 та з 01.06.1987 по 16.07.1988 мають бути зараховані позивачу до загального страхового стажу.

Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

З огляду на вищевикладене оскаржене рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, добросовісності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію, зарахувавши до стажу періоди роботи з 18.03.1977 по 13.03.1977 в Старобільському «Смешторзі» та з 18.11.1981 по 23.10.1984 у Ворошиловградській мехколоні № 15.

Судом установлено, що спірним рішенням, окрім іншого, також не зараховано до загального стажу період роботи позивача з 01.06.1987 по 16.07.1988 у Ворошиловградській мехколоні № 15 треста «Полтавсільелектромережбуд».

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 09.10.2019 № 1158 про відмову в призначенні пенсії позивачу, тому з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувавши рішення Білокуракинського ОУПФУ від 09.10.2019 № 1158 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язавши Білокуракинське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2019 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 18.02.1977 по 13.03.1977 в Старобільському «Смешторзі», з 18.11.1981 по 23.10.1984 в Ворошиловградській мехколоні № 15, з 01.06.1987 по 16.07.1988 у Ворошиловградській мехколоні № 15 треста «Полтавсільелектромережбуд», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що ..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 840,80 грн судового збору (арк. спр. 3).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 560,53 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (Луганська область, смт Білокуракине, вул. Історична, буд. 81, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 09.10.2019 № 1158 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2019 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.02.1977 по 13.03.1977 в Старобільському «Смешторзі», з 18.11.1981 по 23.10.1984 в Ворошиловградській мехколоні № 15, з 01.06.1987 по 16.07.1988 у Ворошиловградській мехколоні № 15 треста «Полтавсільелектромережбуд», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 560,53 грн (п`ятсот шістдесят грн 53 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун