Справа № 400/1916/19
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 липня 2020 року

Київ

справа №400/1916/19

адміністративне провадження №К/9901/18259/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів: Кравчука В.М., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі № 400/1916/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, за участю третіх осіб: міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», Департаменту Житлово-комунального господарства про визнання протиправними та нечинними Правил, затверджених рішенням від 28.10.2018 р. №1050, в частині,

у с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа: міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», Департаменту Житлово-комунального господарства, в якому просило суд:

- визнати протиправними та нечинними Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Миколаєва, затверджених рішенням від 28.10.2018 р. №1050 (далі - Правила), в частині встановлення максимально допустимого значення показника заліза загального (Fe) на рівні 0,66 мг/дм3 (рядок 16 таблиці 4.1).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції керувався тим, що розробники (Департамент і Водоканал) під час підготовки Правил №1050 аналіз регуляторного впливу до проекту здійснено належним чином та Правила №1050 були прийняті із дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» було залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 - без змін.

24.07.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Дослідивши зміст касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод», колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

За змістом пункту першого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до абзацу 1 пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

За правилами пункту третього частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скажник на обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що під час ухвалення оскаржених судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме:

а) неправильно застосували положення статей 4, 8, 9, 12, 13, 25 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

б) неправильно застосували приписи пункту 4 та пункту 5 розділу 1 Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Миколаєва за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Також скаржник зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, а саме:

а) на порушення вимог частини четвертої статті 90 КАС України не надали оцінку усім доказам у справі й допустили інші порушення норм процесуального права, а також не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.

Питання відповідності позиції судів першої та апеляційної інстанцій визначених висновкам Верховного Суду потребує ретельної перевірки, яку не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд оскаржуваних рішень у даній справі.

За вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, з-поміж іншого, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз наведених вище аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з відображеними в судовому рішенні суду апеляційної інстанції обставинами справи дає можливість колегії суддів вважати, що у цій ситуації наявні обставини, наведені у пунктах 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, які є підставою для відкриття касаційного провадження. Водночас покликань на інші обставини, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, касаційна скарга не містить.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі немає.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що слід відкрити касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Керуючись положеннями пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328, приписами статі 340 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі № 400/1916/19.

2. Витребувати з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 400/1916/19.

3. Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.

4. Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

5. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Суддя В.М. Кравчук

Суддя С.Г. Стеценко