Справа № 460/3757/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3757/19 пров. № А/857/7770/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, ухвалене суддею Борискіним С.А. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 460/3757/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.04.2019 року № , на підставі якого визначено до сплати суму грошових зобов`язань за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами в розмірі 13210,41 грн.;

податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.04.2019 року № , на підставі якого визначено до сплати суму грошових зобов`язань за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів в розмірі 29062,88 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в квітні 2019 року контролюючий орган провів документальну невиїзну перевірку дотримання громадянкою ОСОБА_2 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через державний кордон України товару та виніс податкові повідомлення-рішення, на підставі яких збільшив позивачці суму грошових зобов`язань за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами та з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів. Контролюючий орган зробив висновок про те, що позивачка при розмитненні транспортного засобу занизила його вартість і, як наслідок, не доплатила ввізне мито на товари та податок на додану вартість. У основу прийняття цих рішень, відповідач поклав інформацію, надану митними органами Литовської Республіки, щодо експорту товару (транспортного засобу), який розмитнила та ввезла в Україну позивачка.

Позивачка зазначає, що висновки податкового органу, які покладені в основу оскаржених податкових повідомлень-рішень, не відповідають дійсності. Позивачка вважає, що діяла добросовісно, оскільки при митному оформлені подала ті документи, які були передані продавцем, такі документи ніким не скасовані та не визнані судом не дійсними. Поряд з цим, податковий орган неправомірно надав перевагу документам та відомостям, які отримані від митних органів Литовської Республіки, над документами, які були подані при проведенні митних процедур позивачкою. Тим більше, що позивачка розмитнила транспортний засіб за резервним методом і з цим погодився митний орган.

Позивачка вважає, що відповідач безпідставно виніс оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому, на думку позивачки, такі необхідно скасувати.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 року № , на підставі якого ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами» на 13210,40 грн., в тому числі 10568,32 грн. - за податковими зобов`язаннями та 2642,08 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019 року № , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» на 29062,88 грн., в тому числі 23250,30 грн. - за податковими зобов`язаннями та 5812,58 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставин справи.

Відповідач зазначив, що за результатами порівняльного аналізу електронної митної декларації та інформації, що стосується товару, митне оформлення якого завершено, отриманої від митних органів Литовської Республіки, встановив, що позивачка при декларуванні транспортного засобу Renault Megane, зазначила митну вартість автомобіля 2000 євро. Однак, відповідно до інформації митних органів Литовської Республіки, вартість автомобіля становить 5300 євро, відправником автомобіля виступала компанія UAB «TD TRANSPORT». Відповідач виявив невідповідність відомостей, які впливають на розрахунок митної вартості імпортованого транспортного засобу, та встановив зниження податкового зобов`язання позивача за ввізним митом та податком на додану вартість.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на правову норму пункту 54.4 статті 54 ПК України, згідно з якою, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, щодо складових митної вартості товару, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання.

Застосувавши цю правову норму та інформацію надану митними органами Литовської Республіки, відповідач визначив позивачу податкові зобов`язання.

Тому відповідач вважає, що, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв в порядку та спосіб визначені законодавством України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що з 29.03.2019 року по 02.04.2019 року Головне управління ДФС у Рівненській області провело документальну невиїзну перевірку дотримання громадянкою ОСОБА_2 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару за митною декларацією № UA205090/2018/077903 від 21.09.2018 року та склало акт перевірки № 838/17-00-13-04/ .

У акті перевірки відповідач зафіксував те, що позивачка при декларуванні транспортного засобу марки «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , допустила порушення:

- ст. 49, ч. 1 ст. 51, ст. 52, ч. 2 ст. 53, ст. 257, ч.1 та 2 ст. 270, ч. 1 ст. 272, ч. 2 ст. 277, ст. 278, ст. 289 Митного кодексу України, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, які полягають у поданні недостовірної інформації стосовно митної вартості товару, який переміщений на митну територію України на підставі документально підтверджених відомостей, які надійшли від уповноваженого органу іноземної держави, які мають значення для оподаткування при ввезенні товарів на митну територію України та, які, відрізняються від задекларованих за МД типу ІМ40ДЕ від 21.09.2018 року № UA205090/2018/077903, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 23250,30 грн. та ввізного мита в розмірі 10568,32 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що у графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» МД № UA205090/2018/077903 від 21.09.2018 року позивачка зазначила митну вартість 2100 євро.

Однак, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме: митної декларації № 18LTKC0100EK0FF734 від 18.09.2018 року, згідно з якою здійснено експорт транспортного засобу «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , рахунку-фактури від 18.09.2018 року серії ТDT № 0391, квитанції про отримання готівки від 18.09.2018 року, вартість автомобіля становила 5300 євро. Відправником автомобіля виступала компанія UAB «TD TRANSPORT», V.Boriseviciaus 4, 68137 MARIJAMPOLE, LT., покупцем автомобіля виступав ОСОБА_4 .

На підставі акта перевірки відповідач 25.04.2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № , на підставі якого збільшив суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами» в розмірі 13210,40 грн.;

- № , на підставі якого збільшив суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» в розмірі 29062,88 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що між відомостями експортної декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами, є відмінності в частині продавця і вартості транспортного засобу.

Разом з тим, на думку суду першої інстанції, експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вказаний документ не виключає можливості переходу права на автомобіль після такого оформлення до інших осіб.

Доказів того, що позивачка мала причетність до оформлення експортної декларації і доданого до неї рахунку-фактури сторона відповідача не надала.

При цьому, офіційного перекладу документів, які надійшли від митних органів Литовської Республіки, податковий орган не надав.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 5 статті 54 цього ж Кодексу передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Згідно із частиною 1 статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Як передбачено пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Проаналізувавши вищезазначені положення митного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про те, що декларант, здійснюючи ввіз на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.

Згідно із статтею 352 МК України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Частиною 6 статті 345 цього ж Кодексу визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів.

Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

У ході перевірки відповідач встановив, що при митному оформленні позивачкою транспортного засобу - автомобіля марки «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за ціною 2000 євро, митна вартість цього транспортного засобу була задекларована недостовірно. Аналіз документів, отриманих від митного органу Литовської Республіки, свідчить про те, що вартість товару є нижчою ніж та, що була задекларована в країні відправлення (Литовська Республіка). Так, зокрема, з експортної митної декларації Литовської Республіки та рахунку-фактури видно, що транспортний засіб марки «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_2 року (за два дні до його митного оформлення позивачкою) за митною вартістю 5300 євро відправлявся з Литовської Республіки в Україну на ім`я ОСОБА_5 . Відправником автомобіля виступала компанія UAB «TD TRANSPORT», V.Boriseviciaus 4, 68137 MARIJAMPOLE, LT.

На підставі перевірки інформації зазначеної в документах, отриманих від митного органу Литовської Республіки, відповідач зробив висновок про заниження позивачкою митних платежів.

Апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про заниження позивачкою суми митних платежів зважаючи на те, що на один і той самий автомобіль одночасно, а саме 18.09.2018 року, виписані рахунки-фактури німецькою фірмою-продавцем Werner Egerland Automobillogistik GmbH & Co. KG на ім`я ОСОБА_6 (позивачка) та литовською фірмою-продавцем UAB «TD TRANSPORT» на ім`я ОСОБА_5 . Країна експорту автомобіля ім`я ОСОБА_6 - Франція, а країна експорту автомобіля на ім`я ОСОБА_5 - Литва . При цьому, продаж автомобіля литовська фірма-продавець UAB «TD TRANSPORT» на ім`я ОСОБА_5 здійснила 18.09.2020 року.

Вартість автомобіля марки «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 позивачка вказала 2000 євро, платіжних документів про сплату вартості транспортного засобу при митному оформленні не надала. Натомість, вартість цього транспортного засобу, відповідно до рахунку-фактури від 18.09.2018 року серії ТDT № 03941, яка виписана на ім`я ОСОБА_5 становить 5300 євро. У матеріалах справи є квитанція серії TSC № 0218172 від 18.09.2018 року про оплату вартості цього транспортного засобу.

Отже, відповідач, враховуючи країни експорту товару, а також документи, які надали митні органи Литовської Республіки, на думку апеляційного суду, володів більшою повнотою доказів про те, що вартість автомобіля марки «Renault» модель «Megane», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2014 року виробництва, становить щонайменше 5300 євро.

Тому, апеляційний суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивачка занизила митну вартість товару.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо складових митної вартості товару є порушенням митних правил за яке статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу.

Апеляційний суд встановив те, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2019 року у справі № 533/2929/18, яке набрало законної сили 21 листопада 2019 року, в діях позивачки не встановлено складу адміністративного правопорушення передбачено статтею 485 МК України, а саме відсутність у її діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Апеляційний суд жодним чином не спростовує обставини встановлені у рішенні суду і не заперечує того факту, що дії позивачки не мали умислу на заниження митної вартості товару, однак факт заниження позивачкою митної вартості товару цим рішенням не спростовується. Факт заниження позивачкою митної вартості товару, на думку апеляційного суду, у повній мірі підтверджується доказами, які надані митними органами Литовської Республіки.

Отже, апеляційний суд вважає, що відповідач довів факт заниження позивачкою митної вартості товару належними доказами, натомість, суд першої інстанції невірно з`ясував обставини справи, а тому, на думку апеляційного суду, прийняв рішення, яке не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року в справі № 460/3757/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 30.07.2020 року