Справа № 120/2428/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

29 липня 2020 р. Справа № 120/2428/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лепетухи Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради №2282 від 22.05.2020 "Про затвердження переліків об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації", в частині власності громадян підвального приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 15.06.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

26.06.2020 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у даній справі, яке мотивоване неналежністю розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства. Обґрунтовуючи подане клопотання, представник відповідача зазначила, що даний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження нерухомим майном та передачі відповідних прав щодо нього, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства, адже в даному випадку існує спір про право цивільне, а тому даний спір носить цивільно-правовий характер.

Позивач в судовому засіданні 29.07.2020 заперечувала щодо закриття провадження у даній справі. Зокрема зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Крім того, вказала, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір це спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України). Таким чином, позивач зазначає, що оскільки спір, який є предметом розгляду в межах даної справи, виник між нею та Вінницькою міською радою, яка у відповідності до наведених вище положень, на її думку, є суб`єктом владних повноважень, а тому відповідний спір є публічно-правовим. Позивач також звернула увагу на те, що можливість розгляду даного спору місцевим загальним судом не визначена положеннями ч. 1 ст. 20 КАС України. Крім того, позивач зазначила, що рішення Вінницької міської ради №2282 від 22.05.2020 уже оскаржувалось іншою особою до Вінницького міського суду Вінницької області, однак, ухвалою від 09.07.2020 матеріали позовної заяви було передано до Вінницького окружного адміністративного суду.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Визначаючись щодо заявленого клопотання, суд виходив із наступного.

Так, визначаючись щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

В даному ж випадку, предметом оскарження в межах даної адміністративної справи є рішення відповідача №2282 від 22.05.2020 "Про затвердження переліків об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації".

При цьому, відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. З цією нормою кореспондується норма ч. 5 ст. 60 цього ж Закону, відповідно до якої органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з п. 31 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення

Із аналізу наведених вище положень слідує, що органи місцевого самоврядування, приймаючи рішення про внесення приміщення до переліку об`єктів приватизації діє не як суб`єкт владних повноважень, а як власник майна, котрим він, відповідно до Закону, має повноваження розпоряджатися.

Таким чином, Вінницька міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла як власник належного територіальній громаді міста комунального майна.

При цьому, мотиви заявленого позивачем позову фактично зводяться до порушення оскаржуваним рішенням №2282 від 22.05.2020 її права власності на підвальне приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Дані обставини були підтверджені особисто позивачем в судовому засіданні 29.07.2020, де на запитання суду вона повідомила, що не має сумнівів щодо наявності у неї права власності на підвальне приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також вказала про порушення такого права оскаржуваним рішенням відповідача №2282 від 22.05.2020.

Із наведеного слідує, що звернувшись з даним позовом до суду, позивач має на меті захистити своє право власності на підвальне приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , а тому спірні правовідносини за своїм змістом є приватно-правовими та не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на положення ч. 1 ст. 20 КАС України, а також на ухвалу Вінницького міського суду від 09.07.2020, як на підставу неможливості розгляду даної справи місцевим загальним судом, адже неможливість розгляду даної справи місцевим загальним судом як адміністративним судом, жодним чином не свідчить про те, що така справа не може бути ним розглянута за правилами цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що даний спір може бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 238, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Вінницької міської ради задовольнити.

Провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підпадає під юрисдикцію місцевого загального суду та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 31.07.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна