Справа № 260/1681/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Маєцька Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1681/19 пров. № А/857/5005/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання: Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі № 260/1681/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємцем ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

25.11.2019р. позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась в суд з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ЗК362/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-129 від 31.10.2019р.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.03.2020р. позов задоволено. Суд визнав протиправною та скасував постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 31.10.2019р. № ЗК362/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-129.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Управління Держпраці у Закарпатській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.03.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

01.10.2019р. уповноваженими особами Управління Держпраці у Закарпатській області здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується наказом від 24.09.2019р. та направленням № 789 від 24.09.2019р.

За результатами інспекційного відвідування контролюючим органом 01.10.2019р. складено акт № ЗК 362/221/АВ та припис № ЗК 362/221/АВ/П від 01.10.2019р. про усунення виявлених порушень вимог ч.1, 3 ст.24 КЗпП України.

31.10.2019р. першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицак В.І. прийнято постанову № ЗК362/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-129 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі -250 380 грн. за порушення вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України №413.

Зокрема, контролюючий орган таких висновків дійшов з огляду на те, що під час інспекційного відвідування в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розміщено за адресою АДРЕСА_1, де здійснює підприємницьку ФОП ОСОБА_1 виявлено трьох найманих працівників, які виконували роботу продавця та прибиральниці. Проте, трудових відносин із вказаними особами ФОП ОСОБА_1 не укладено.

ч.1, 2 ст.265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України).

За змістом ч.3, 4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено ч.2 цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у ч.2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

ч.3 ст.41 КУпАП передбачено, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

ст.265 КЗпП та ст.41 КУпАП викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Вказаний закон передбачав введення ст.265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Разом з тим, ст.41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто, ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Проте, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП і ч.3 ст.41 КУпАП повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такий висновок суду узгоджується з постановах Верховного Суду від 21.12.2018р. у справі №814/2156/16; від 22.04.2019р. у справі № 806/2143/18; від 31.07.2019 у справі № 2340/4347/18 де суд вказав, що правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч.3 ст.41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Зокрема, постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 12.12.2019р. в справі № 309/3439/19, ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 8500,00 грн (за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору).

Тобто, накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення додатково оскарженою постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 31.10.2019р. № ЗК362/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-129 колегія суддів кваліфікує як притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що порушує принцип, закладений у ст.61 Конституції України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Управління Держпраці у Закарпатській області як суб`єкт владних повноважень діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

При цьому, колегія суддів вважає зазначити, що доводи апеляційної скарги в частині порушення трудового законодавства не впливають на висновки суду апеляційної інстанції, оскільки дані обставини вже з`ясовані та встановлені постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 12.12.2019р. по справі № 309/3439/19, а тому не потребують додаткового доказування чи спростування.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 522/12566/18, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, аналізуючи постанову Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 522/12566/18, встановлено, що предметом розгляду касаційної скарги у цій справі є порушенням правил предметної юрисдикції та аналіз ст.265 КЗпП щодо підсудності її окружним адміністративним судам.

Разом з тим, у даній справі спірні правовідносини виникли з огляду на повторне накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення, а тому позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 522/12566/18 не підлягає до застосування у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі № 260/1681/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя З.М. Матковська

Суддя С.М. Кузьмич

Постанова в повному обсязі складена 31.07.2020р.