Справа № 580/1031/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1031/20 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
Суддя-доповідач: Л.В. Губська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області від 28.01.2020 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області призначити пенсію за вислугу років, зарахувавши період роботи з 01.01.2014 до 31.12.2019 на посаді сестри медичної наркологічного кабінету поліклінічного відділення Монастирищенської центральної районної лікарні, яку з 04.09.2019 реорганізовано шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Монастирищенська центральна районна лікарня» Монастирищенської районної ради Черкаської області, у подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій пенсійного органу щодо незарахування до її спеціального стажу періоду роботи на посаді сестри медичної наркологічного кабінету в подвійному розмірі у зв`язку з тим, що нею не підтверджено, що кабінет є відокремленим структурним підрозділом. Позивач вважає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за вислугу років. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у якій відсутні вимоги щодо наявності статусу юридичної особи або відокремленого підрозділу у її роботодавця.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28.01.2020 про відмову у призначенні позивачці пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2020 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положеннями статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено вимоги лише щодо характеру виконуваних робіт, оскільки згідно з ч. 7 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров`я, заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Відтак, оскільки наркологічний кабінет поліклінічного відділення Монастирищенської центральної районної лікарні не є закладом охорони здоров`я чи його структурним підрозділом, дії пенсійного органу є цілком правомірними.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 02.01.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

До заяви нею було додано наступні документи:

- довідку по присвоєння ідентифікаційного номеру;

- паспорт громадянина України;

- диплом про навчання НОМЕР_2;

- довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій № 7 та № 8;

- свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ;

- трудова книжка.

Відповідачем проведено перевірку обґрунтованості видачі довідок від 11.11.2017 № 7 та від 12.11.2019 № 8.

В ході перевірки встановлено, що згідно структури Монастирищенської ЦРЛ за 2016-2018 роки наркологічний кабінет не є відокремленим структурним підрозділом, а входить у структуру поліклінічного відділення, а тому не є закладом охорони здоров`я, в розумінні ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в якому дає право на обчислення страхового стажу в подвійному розмірі, тому листом від 28.01.2020 позивачці повідомлено про прийняте рішення № 11 від 21.01.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність 26 років і 6 місяців спеціального стажу.

Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що частина 1 статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює право на пільги саме за роботу, що виконує працівник закладу охорони здоров`я, і не ставить вимогу щодо зв`язку виконуваної роботи із найменуванням складових структури такого закладу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідач доводить правомірність свого рішення тим, що період роботи позивачки з 01.01.2014 до 31.12.2019 на посаді сестри медичної наркологічного кабінету поліклінічного відділення Монастирищенської центральної районної лікарні не підлягає зарахуванню в подвійному розмірі до спеціального стажу роботи у зв`язку з тим, що такий заклад не є закладом охорони здоров`я або його відокремленим структурним підрозділом у зв`язку з чим відсутні підстави для подвоєння стажу.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За визначенням, наведеним в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII (далі - Закон № 2801-XII) заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закон № 2801-XII мережа державних і комунальних закладів охорони здоров`я формується з урахуванням планів розвитку госпітальних округів, потреб населення у медичному обслуговуванні, необхідності забезпечення належної якості такого обслуговування, своєчасності, доступності для громадян, ефективного використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Згідно ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 № 1489-III (далі - Закон № 1489-III) психіатричний заклад психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Абзацом четвертим статті 1 Закону № 1489-III визначено, що психіатрична допомога комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Відповідно до статті 10 Закону № 1489-III психіатрична допомога надається психіатричними закладами всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 № 12 (далі - Інструкція № 12), обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети, та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.

Законодавцем віднесені до психіатричних закладів, крім наркологічних центрів та відділень, зокрема інші наркологічні спеціалізовані організаційні форми, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Відповідно до пункту 2 Інструкції № 12 закріплено, що обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі - психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.

Згідно переліку закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я 28.10.2002 № 385 (далі - Перелік № 385) заклад з надання психіатричної допомоги належить до лікувально-профілактичних багатопрофільних лікарняних закладів.

Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги належить до лікарняних закладів особливого типу - заклад з надання психіатричної допомоги, в якому застосовуються всі стаціонарні види примусових заходів медичного характеру, передбачені Кримінальним кодексом України.

Згідно пункту 1.1.1 Переліку № 385 лікарня (республіканська, обласна, центральна міська, міська, центральна районна, районна) належить до багатопрофільних лікарняних закладів.

Відповідно пункту 5 Пояснення до Переліку № 385 лікарня лікувально-профілактичний заклад, призначений для надання стаціонарної медичної допомоги хворим.

Лікарня, що надає стаціонарну медичну допомогу хворим з лікарських спеціальностей одного профілю називається однопрофільною, а з декількох лікарських спеціальностей - багатопрофільною.

Однопрофільні лікарняні заклади створюються для надання медичної допомоги населенню певної території (міста, району), спеціалізовані - для надання спеціалізованої медичної допомоги населенню регіону (республіки, області, міста в містах Києві, Севастополі).

У своєму складі лікарня може мати поліклініку чи амбулаторію.

Лікарня, на яку покладено функції органу управління охороною здоров`я району, називається центральною районною лікарнею, міста - центральною міською лікарнею.

Відповідно до положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (далі - Положення № 267) МОЗ відповідно до покладених на нього завдань: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції (підпункт 1 пункту 4); здійснює нормативно-правове регулювання у сферах охорони здоров`я, у яких МОЗ формує та реалізує державну політику (підпункт 6 пункту 4); у сфері охорони здоров`я: забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, додержання закладами охорони здоров`я права громадян на охорону здоров`я та прав пацієнта; здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; затверджує примірні штатні розписи і табелі оснащення закладів охорони здоров`я системи екстреної медичної допомоги та їх структурних одиниць; визначає єдині кваліфікаційні вимоги до працівників сфери охорони здоров`я; затверджує: галузеві стандарти у сфері охорони здоров`я, зокрема клінічні протоколи і стандарти, здійснює контроль за їх дотриманням; критерії та стандарти акредитації закладів охорони здоров`я; єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які займаються певними видами медичної і фармацевтичної діяльності; (підпункт 10 пункту 4).

Згідно спільного листа Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 № 625/0/15-05/039; № 10.01.09/2606; № 16918/02-20 психіатричні кабінети відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутньої трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 , вона з 01.01.2014 до 31.12.2019 працювала на посаді сестри медичної наркологічного кабінету поліклінічного відділення Монастирищенської центральної районної лікарні, що з 04.09.2019 реорганізована шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Монастирищенська центральна районна лікарня» Монастирищенської районної ради Черкаської області.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Монастирищенська центральна районна лікарня» Монастирищенської районної ради Черкаської області від 11.11.2019 № 7 ОСОБА_1 дійсно працює в КНП «Монастирищенська центральна районна лікарня» на посаді сестри медичної наркологічного кабінету поліклінічного відділення з 01.01.2014 (наказ від 20.12.2013 № 57/кл) по даний час.

Згідно довідки від 12.11.2019 № 8 позивачка дійсно працює в КНП «Монастирищенська центральна районна лікарня» на посаді: сестри медичної терапевтичного відділення «Монастирищенська центральна районна лікарня» Монастирищенської районної ради Черкаської області з 19.07.1994 (наказ від 18.07.1994 № 84); сестри медичної наркологічного кабінету поліклінічного відділення з 01.01.2014 (наказ від 20.12.2013 № 57/кл) по даний час.

19.12.2019 відповідачем проведено перевірку обґрунтованості (відповідності) довідок, поданих для призначення пенсії, за наслідком якої складено Акт № 2447 від 19.12.2019, з якого вбачається, що згідно структури Монастирищенської ЦРЛ за 2016-2018 роки наркологічний кабінет не є відокремленим структурним підрозділом, а входить у структуру поліклінічного відділення.

Згідно із Посадовою інструкцією сестри медичної наркологічного кабінету, затвердженої 02.01.2018 головним лікарем Монастирищенської ЦРЛ, основними завданнями сестри медичної наркологічного кабінету є, зокрема: виконувати лікувально-діагностичні призначення лікаря-нарколога в поліклініці і надавати йому допомогу в обслуговування населення, що проживає на території діяльності поліклініки; контролювати своєчасне проходження наркологічними хворими призначених лікарем оглядів в спеціалізованих кабінетах, а також проведення лабораторних і інших досліджень з розклеюванням їх результатів в медичні картки амбулаторних хворих; вимірювати хворим за вказівкою лікаря нарколога артеріальний тиск, проводити термометрію і інші медичні маніпуляції; проводити разом із лікарем. Робочою зоною є зона виконання службових обов`язків, робочим місцем наркологічний кабінет.

Згідно Переліку лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002 № 385, посада Головного лікаря належить до керівників закладів охорони здоров`я.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2000 №33 (наказ втратив чинність (згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 02.09.2016 № 928) затверджено штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я.

Керівників органів закладів охорони здоров`я зобов`язано привести штати цих закладів у відповідність з вищезазначеним наказом.

Цим наказом і було передбачено створення наркологічних та психіатричних кабінетів у центральних районних лікарнях, проте, як зазначено в наказі, він має рекомендаційний характер.

Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом) (ч. 7 ст. 16 Закон № 2801-XII).

Відповідно до Положення про наркологічний кабінет районної поліклініки, затвердженого головним лікарем 05.11.2011 наркологічний кабінет затверджений в штаті ЦРЛ. Основними обов`язками є, зокрема: надання кваліфікаційної допомоги хворим наркологічного профілю; диспанзеризація хворих на: алкогольні психози; хронічний алкоголізм І-ІІІ стадії; наркоманію; токсикоманію; побутове пияцтво.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що визначальним для подвоєння спеціального стажу, у розумінні ст. 60 Закону № 1788-XII, є саме характер виконуваної роботи безвідносно до організаційно-правової форми чи структури управління закладу охорони здоров`я.

Відтак, правильним є висновок суду, що позивачкою надано достатні та належні документи, що підтверджують її роботу на посаді сестри медичної наркологічного кабінету, що за посадовою інструкцією і колом діяльності дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя Л.В. Губська

Судді О.В. Епель

А.Г. Степанюк