Справа № 380/2800/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2800/20
У Х В А Л А

з питань залишення позову без розгляду

27 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника відповідача Паїк М.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 року №Ф-4268-57.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що не погоджується із вимогою контролюючого органу про сплату боргу, якою визначено йому суму недоїмки у розмірі 18091,26 грн., вважає її протиправною і просить суд таку скасувати.

Ухвалою судді від 14.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

30.04.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву.

11.06.2020 року представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку для звернення до суду з означеним позовом. У заяві наголошено, зокрема, що оскільки ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», тому до нього не може застосовуватись відповідне стягнення. Представник позивача також зазначив у заяві, що з моменту отримання такої вимоги позивач вважав її помилковою, позаяк він не здійснював підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, зважаючи на дані з Єдиного державного реєстру. Тож, позиція представника позивача зводиться до того, що з огляду на те, що позивач не був суб`єктом господарських відносин, тому презюмується, що такого обов`язку у нього не виникало. Більше того, на переконання представника позивача, 10-денний строк для подання позову до суду є доволі малим для того, щоб отримати відповідну правову допомогу у м.Дрогобич для особи, яка не здійснює підприємницьку діяльність.

11.06.2020 року представник відповідача подала до суду клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з означеним позовом. Клопотання обґрунтоване тим, що позивачем пропущено 10-денний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки вимогу контролюючого органу від 11.11.2019 року ОСОБА_1 отримав 21.12.2019 року. Представник відповідача також зазначає, що на правовідносини щодо нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не розповсюджуються положення Податкового кодексу України в частині строків оскарження рішень фіскальних органів щодо нарахування податків та зборів.

19.06.2020 року представник позивача надіслав до суду засобами електронного зв`язку (додатково 26.06.2020 року примірник пояснень надійшов до суду засобами поштового зв`язку) письмові пояснення по суті розгляду заяви представника відповідача про поновлення пропущеного строку звернення до суду. У своїх поясненнях представник позивача додатково пояснив, що позивач намагався отримати кваліфіковану правову допомогу у м.Дрогобич, проте така правова допомога не могла бути надана вчасно, оскільки ОСОБА_1 станом на 21.02.2020 року виїхав за межі України у Сполучені Штати Америки і спілкування з адвокатом було утруднене.

Суд у підготовчому засіданні поставив на обговорення заяву представника позивача про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду та клопотання представника відповідача щодо залишення позову без розгляду.

Позивач та представник позивача у підготовче засідання, що призначене на 27.07.2020 року не прибули, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.

У підготовчому засіданні, що відбулось 22.06.2020 року представник позивача заяву про поновлення строку звернення до суду підтримав, просив суд визнати поважними причини пропуску позивачем такого строку, заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Представник відповідача у підготовчому засіданні вказала на пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, просила суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача, залишивши позов без розгляду.

Заслухавши думку представників сторін, розглянувши заяву представника позивача про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду та клопотання представника відповідача щодо залишення позову без розгляду, водночас, визначаючись щодо дотримання позивачем строків звернення до суду та наявності підстав для поновлення такого строку, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Згідно преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Положеннями ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Отже, вказаним положенням визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою про сплату недоїмки, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Таким чином, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовується 10-денний строк звернення до суду, який встановлений Законом Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах №0740/1050/18 від 17.07.2019 року, від 12 лютого 2020 року (справа №480/1192/19).

Судом встановлено, що предметом позову є оскарження позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Львівській області №Ф-4268-57 від 11.11.2019 року, яка отримана позивачем 21.12.2019 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Отже, про існування оскаржуваної вимоги контролюючого органу, на підставі викладеного вище, позивачу стало відомо щонайменше з дня отримання такої 21.12.2019 року.

Відтак, граничним строком звернення позивача з зазначеними позовними вимогами є 02.01.2020 року, натомість ОСОБА_1 звернувся до суду 07.04.2020 року, тобто з порушенням строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

При цьому, представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.

Так, з приводу посилань представника позивача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, у зв`язку із тим, що після отримання позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) ним було витрачено час на пошук представника та підготовку додатків до позову, що зумовило звернення до суду лише у квітні 2020 року, то суд оцінює їх критично та зазначає, що пошуки представника та підготовка документів не підтверджені жодними доказами, більш того самі по собі такі підстави суд не вважає поважною обставиною пропуску строку звернення до суду, оскільки КАС України передбачена можливість подачі доказів окремо від позовної заяви (в разі неможливості їх подання при зверненні з позовом) та можливість особистого звернення до суду - без представника.

Також суд звертає увагу на те, що у разі неналежного виконання умов договору про надання правової допомоги представником позивача, позивач вправі, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, замінити його на іншого представника для належного захисту своїх прав та інтересів у суді.

Разом з тим докази, які містяться в матеріалах справи та які надані представником відповідача стверджують, що оспорювану вимогу позивач отримав ще 21.12.2019 року. Крім того, у позовній заяві позивач сам зазначає, що він 20.02.2020 року виїхав за межі України. Таким чином, суд зауважує, що оскаржувана вимога надійшла на його адресу раніше, ніж він виїхав за кордон, а тому мав можливість вжити заходи щодо можливого її оскарження.

Більше того, на переконання суду, перебування позивача за кордоном з 20.02.2020 року не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд наголошує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

При цьому, будь-яких інших (поважних) причин, які унеможливлювали чи, незалежно від волі позивача, перешкоджали йому своєчасно звернутись за судовим захистом, судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, під час розгляду питання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду позивач та представник позивача не надали в обґрунтування своїх стверджень достатніх доказів у підтвердження обставин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду із позовом. В той же час, наведені представником відповідача обставини щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, знайшли підтвердження відповідними доказами, зокрема, наявними у справі документами. Тож, суд не вбачає можливим визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними та звертає увагу на те, що значний пропуск строку звернення до суду за захистом порушених прав є перешкодою для повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч.3-4 ст.123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви представника позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення такого строку необхідно відмовити, а позов - залишити без розгляду, задоволивши клопотання представника відповідача, відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

В силу частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), тому судовий збір в сумі 840,80 грн., сплачений згідно квитанції №N03QB5484M від 07.04.2020 року підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.122, 123, 139, 173, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі №380/2800/20 задоволити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Повернути ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., сплачений згідно платіжного доручення №N03QB5484M від 07.04.2020 року.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, він має право на повторне звернення до адміністративного суду, у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 серпня 2020 року.