Справа № 340/3302/19
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Кропивницький Справа №340/3302/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії (справа №340/3302/19).

Так, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 29.10.2019 р. №11-6528/14-19-СГ;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9026 відповідно до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.10.2019 р. позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в якому, серед іншого, зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додано пакет документів, передбачений ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, у тому числі графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію учасника бойових дій та довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції. За результатом розгляду клопотання відповідачем прийнято оскаржуваний наказ, яким відмовлено у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки відповідно до наявної у Головному управлінні інформації, земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою. Представник позивача зауважує, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9026 згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії КР №00215, виданим 16.11.2000 р. надавалася у постійне користування ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, наведену у постановах від 05.10.2016 р. у справі №181/698/14-ц (провадження №6-2329цс16), від23.11.2016 р. у справі №657/731/14-ц (провадження №6-3113цс15), вказує, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. На думку представника позивача, з 25.05.2018 р. земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9026 є такою, що не перебуває у власності чи користуванні юридичних чи фізичних осіб, а тому були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому заперечено щодо задоволення позову (а.с.62-68). Відповідач вказує, що 29.10.2019 р. наказом №11-6528/14-19-СГ Головне управління розглянувши заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області повідомило про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою в зв`язку з зареєстрованим правом постійного користування ОСОБА_4 . Відповідач зазначає, що внесення відомостей щодо припинення права постійного користування за громадянами Головним управлінням не передбачено повноваженнями та автоматично після смерті особи таке право не припиняється. Відповідач вважає, що звертаючись до суду з позовом зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагається усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає. Також відповідач заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.12.2019 р. у справі №340/3302/19 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху (а.с.41-42).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 р. у справі №340/3302/19 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виділено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у самостійні провадження (а.с.51).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.56-57).

13.02.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.85).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 як представником ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області клопотання від 20.09.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 гектари для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно КВЦПЗ - 01.03), яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:9026 (а.с.22, 71-72). До клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.23, 73); копії паспорта (а.с.23, зі зворотного боку, 24); ідентифікаційного номера (а.с.24, зі зворотного боку); посвідчення учасника бойових дій (а.с.25); довіреності (а.с.26); паспорта та ідентифікаційного номера представника (а.с.29-30); державного акта на право постійного користування землею серії КР №00215, виданого 16.11.2000 р. ОСОБА_4 (а.с.31); свідоцтва про смерть ОСОБА_4 (а.с.32).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29.10.2019 р. №11-6528/14-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: відповідно до наявної у Головному управлінні інформації, земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою (статті 116, 126 Земельного кодексу України, стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.28, 70).

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп.«в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З огляду на п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15 (далі за текстом - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 9 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінекономіки видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до п.7 Положення №15 Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 р. №308 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Тобто у даному випадку суб`єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Як встановлено судом, підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою стало те, що земельна ділянка, зображена на доданих графічних матеріалах, перебуває у користуванні іншої особи та відсутні відомості про припинення права користування даною земельною ділянкою.

Так, на підставі державного акта на право постійного користування землею серії КР №00215, виданого 16.11.2000 р. ОСОБА_4 надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.31, 79-80).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.05.2018 р. Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32).

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Зі змісту частини 2 статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття кодексу, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття кодексу, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Пунктом 6 розділу Х «Прикінцеві положення» Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Отже, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 р. отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати такі земельні ділянки на підставі без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності чи на право оренди.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з підстав, передбачених у ст.141 Земельного кодексу України, якою встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до приписів ч.1 ст.27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. №561-ХІІ, чинного на час передачі земельної ділянки у постійне користування, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Таким чином, підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення селянського (фермерського) господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи. При цьому у земельному законодавстві відсутня така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника, як смерть громадянина - засновника фермерського господарства.

Отже, у разі смерті особи, якій надавалася земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства, право щодо користування такою земельною ділянкою зберігається за відповідною юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.06.2020 р. у справі №922/989/18 (провадження №12-205гс19). При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постановах від 05.10.2016 р. у справі №181/698/14-ц (провадження №6-2329цс16), від23.11.2016 р. у справі №657/731/14-ц (провадження №6-3113цс15), на які посилається представник позивача у позові.

Суд враховує, що розглядаючи клопотання позивача та встановивши факт передачі земельної ділянки у постійне користування фізичній особі, яка на даний час померла, Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області не встановлено, чи створено фермерське господарство ОСОБА_4 , якому на підставі державного акта на право постійного користування землею серії КР №00215, виданого 16.11.2000 р., надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, а також чи не припинено таке фермерське господарство у встановленому порядку.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29.10.2019 р. №11-6528/14-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» прийнято передчасно, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість та протиправність, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9026 відповідно до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1, п.2, 4 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області не вчинено всіх дій спрямованих на встановлення факту перебування чи не перебування у користуванні відповідної земельної ділянки, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населених пунктів за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9026 відповідно до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, з метою повного та ефективного поновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане представником ОСОБА_5 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 20.09.2019 р. та прийняти відповідне рішення.

Згідно з ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій (а.с.25), доказів понесення інших судових витрат до суду не надано.

Відповідачем також не надано до суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду зобов`язує відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, суд вважає за необхідне встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання постанови - один місяць з дня набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29 жовтня 2019 року №11-6528/14-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , подане представником ОСОБА_5 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 20 вересня 2019 року та прийняти відповідне рішення.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подати звіт про виконання рішення суду у строк - один місяць з дня набрання чинності рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року у справі №340/3302/19.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду - 21 липня 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт