Справа № 320/227/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року № 320/227/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" до Васильківської міської ради Київської області про визнання протиправним та нечинним п.4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова, затверджених рішенням Васильківської міської ради VІ скликання № 07.08-39-VІ від 19.04.2013 ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" з позовом до Васильківської міської ради Київської області про визнання протиправним та нечинним п.4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова, затверджених рішенням Васильківської міської ради VІ скликання № 07.08-39-VІ від 19.04.2013.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що п.4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова, затверджених рішенням Васильківської міської ради VІ скликання № 07.08-39-VІ від 19.04.2013, суперечить ст. 15 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» та Правилам утримання зелених насаджень у населених пунктах України від 10.04.2006 № 105.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представником відповідача подано до суду клопотання, в якому він просить розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що рішенням 39 сесії 6 скликання Васильківської міської ради Київської області від 19.04.2013 затверджено Правила благоустрою території міста Василькова (далі - Правила благоустрою).

Відповідно до п. 4.2.14 Правил благоустрою підприємства, установи, організації, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності у сфері благоустрою міста зобов`язані: утримання ділянок навколо трансформаторних підстанцій, теплопунктів, бойлерних, індивідуальних гаражів, малих архітектурних форм в радіусі 5 м здійснюють власники (користувачі) цих об`єктів, якщо інше не визначено договором.

Позивач зазначає, що вказаний пункт було застосовано до нього при притягненні до цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну падінням дерева, що перебувало на території, яка згідно з Правилами благоустрою мала утримуватися ПрАТ «Київобленерго» у справі № 362/6222/16 за позовом ОСОБА_1 до КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» та ПрАТ «Київобленерго», треті особи: ОСОБА_2 , Васильківська міська рада Київської області про стягнення завданих матеріальних збитків у сумі 208382, 00 грн.

Позивач, вважаючи, що п. 4.2.14 Правил благоустрою суперечить вимогам нормативно-правових актів, які мають вищу юридичну силу, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» законодавство з питань благоустрою населених пунктів складається з цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, і спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно ст. 10 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Статтею 13 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування:

а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики;

б) пам`ятки культурної та історичної спадщини;

в) майдани, площі, бульвари, проспекти;

г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки;

ґ) пляжі;

д) кладовища;

е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та з метою встановлення єдиних вимог щодо благоустрою території населених пунктів затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 № 310 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2017 за № 1529/31397) Типові правила благоустрою території населеного пункту (далі- Типові правила)

Згідно п. 2 Типових правил прилегла територія - територія, яка межує із об`єктом благоустрою (його частиною) або спорудою (тимчасовою спорудою), розташованою на об`єкті благоустрою по його периметру.

Відповідно до п. 3 Типових правил ці Типові правила є підставою для розроблення і затвердження органами місцевого самоврядування правил благоустрою населеного пункту відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». У разі якщо відповідною сільською, селищною або міською радою не прийнято рішення про затвердження правил благоустрою населеного пункту застосовуються ці Типові правила.

Підпунктом 7 додатку до пункту 1 розділу ІV Типових правил передбачено, що підприємства, установи, організації, на балансі яких знаходяться центрально-теплові, трансформаторні, газорозподільні, тяглові підстанції межа утримання території, прилеглої до вказаних об`єктів становить у радіусі 10 м від периметру споруд та до проїжджої частини вулиці.

Відповідно до п. 4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова підприємства, установи, організації, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності у сфері благоустрою міста зобов`язані: утримання ділянок навколо трансформаторних підстанцій, теплопунктів, бойлерних, індивідуальних гаражів, малих архітектурних форм в радіусі 5 м здійснюють власники (користувачі) цих об`єктів, якщо інше не визначено договором.

Виходячи з викладеного, судом не встановлено, що п. 4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова суперечить ЗУ «Про благоустрій населених пунктів»

Щодо зазначення позивачем, що п. 4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова суперечить п. 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 1997 р. N 209 (далі - Правила охорони електричних мереж), суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики - зона вздовж повітряних і кабельних ліній електропередачі, навколо електростанцій, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв і магістральних теплових мереж, споруд альтернативної енергетики тощо для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля.

Відповідно до п. 1 Правил охорони електричних мереж правила охорони електричних мереж запроваджуються з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж.

Електричними мережами, які підлягають охороні згідно Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать.

Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи:

відводяться земельні ділянки;

встановлюються охоронні зони;

визначаються мінімально допустимі відстані;

прокладаються просіки у лісових, садових, паркових та інших

багаторічних насадженнях.

Згідно п. 5 Правил охорони електричних мереж охоронні зони електричних мереж встановлюються: за периметром трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв - на відстані 3 метрів від огорожі або споруди.

Розміри земельних ділянок для розміщення опор повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій визначені ДБН В.2.5-16-99

Відповідно до п. 2.1 ДБН В.2.5-16-99 розміри земельних ділянок для розміщення опор повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв визначаються проектною документацією, яка погоджується з місцевими органами містобудування і архітектури, або шляхом проведення фактичних вимірювань. В останньому випадку повинні враховуватися проектні дані про підземну частину споруди на глибині до 0,5 м.

Пунктом 2.2 ДБН В.2.5-16-99 передбачено, що до земельної ділянки, що надається для розміщення опори повітряної лінії електропередачі, трансформаторної підстанції, розподільного пункту або пристрою належить територія, яка умовно встановлюється на рівні поверхні земельної ділянки контуром базової проекції або зовнішньої огорожі, з додаванням до неї зони обмежень. Зона обмежень, як правило, встановлюється на відстані захисту (далі - Р) від контуру базової проекції.

Для опор повітряних ліній електропередачі, закріплення яких у ґрунті виконується обвалуванням, зона обмежень встановлюється на відстані захисту Р від лінії підошви обвалування.

Згідно п. 2.3 ДБН В.2.5-16-99 відстань захисту Р дорівнює: а) 0,8 м для опор ліній електропередачі, радіорелейних ліній та ліній зв`язку, трансформаторної підстанції, розподільного пункту та пристрою, що мають або повинні мати зовнішню огорожу;

б) 2,0 м для трансформаторної підстанції, розподільного пункту та пристрою, які не мають зовнішньої огорожі.

Згідно п.5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах , затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105 (зареєстрованого Міністерством юстиції 27.07.2006 за № 880/12754) відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є:

на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів;

на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства;

на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій;

на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування;

на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Суд звертає увагу, що ст. 1 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» дає визначення поняттю «охоронна зона об`єктів енергетики», а ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» визначено об`єкти благоустрою населених пунктів, дані поняття не є тотожними.

Пункт 4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова регламентується ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», а тому посилання позивача на не відповідність зазначеного пункту Правил благоустрою міста Василькова пункту 5 Правил охорони електричних мереж суд не приймає до уваги.

Виходячи з викладеного, судом не встановлено невідповідності п. 4.2.14 Правил благоустрою міста Василькова - п. 5 Правил охорони електричних мереж.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

За наведених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.