Справа № 560/1639/20
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1639/20

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

03 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Хмельницької міської ради в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення 39 сесії Хмельницької міської ради від 04.03.2020 року за № 31 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою передачі її у власність території міста Хмельницького;

- зобов`язати Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву від 19 березня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення по даній заяві на його користь, тому що жодних законних підстав для відмови у наданні такого дозволу немає, та встановити місячний термін для прийняття рішення по його заяві, після набрання рішення суду законної сили, а саме в термін, який зазначений у Земельному кодексі України.

21 травня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 березня 2019 року позивач подав заяву до Хмельницької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території міста Хмельницького.

Згідно п. 2 рішення 30 сесії Хмельницької міської ради №67 від 17.04.2019 відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка межує з земельними ділянками з кадастровим номером :25:001:1143 та :25:002:0332, орієнтовною площею 0,10 га з метою передачі її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Підставою для відмови зазначено те, що відповідно до інформації, яка наявна в управлінні земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів громадянин ОСОБА_1 на підставі звернення від 26.06.2013 включений у чергу з надання земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і станом на 21.03.2019 його номер у загальному списку черговості 10070.

Проте, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі №560/2338/19, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення 30 сесії Хмельницької міської ради від 17.04.2019 №67, в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою передачі її у власність.

Зобов`язано Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території м. Хмельницького орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на території міста Хмельницького з метою передачі її у власність.

Так, на виконання вказаного вище судового рішення Хмельницька міська рада повторно розглянула заяву ОСОБА_1 від 19.03.2019 року та рішенням 39 сесії №31 від 04.03.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у заяві земельної ділянки, яка межує з земельними ділянками з кадастровими номерами - :25:001:1143 та :25:002:0332, орієнтовною площею 0,10 га з метою передачі її у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (пункт 1 рішення).

У вказаному рішенні зазначено про те, що відповідно до Генерального плану міста Хмельницького та Плану зонування території міста Хмельницького передбачено надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної інфраструктури, а саме дороги місцевого значення (зона Т-1 - зона міських і районних вулиць, доріг, майданів (у червоних лініях). Крім того, поруч із земельною ділянкою, що позначена ОСОБА_1 у заяві, проходить високовольтна повітряна лінія електропередач напругою 110 кВ, для якої встановлена охоронна та санітарно-захисна зона. Вказані зони частково накладаються на позначену земельну ділянку.

Також зазначено, що поруч з позначеною ОСОБА_1 земельною ділянкою знаходиться зареєстроване родовище корисних копалин - торфу, а сама позначена земельна ділянка розташована на торфовищі. На цій території рівень ґрунтових вод близький до поверхні, що впливає на можливість забудови даної території.

Відтак, місце розташування земельної ділянки, яку заявник бажає отримати у власність, не відповідає містобудівній документації: Генеральному плану міста Хмельницького, затвердженому рішенням 19-ої сесії Хмельницької міської ради від 06.08.2008 року №4, Плану зонування території міста Хмельницького, затвердженому рішенням 5-ої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 №25, а також Земельному кодексу України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 18 Закону України "Про автомобільні дороги", Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" і Правилам охорони електричних мереж, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року №209.

При цьому у рішенні зауважено на тому, що розгляд питання про наявність або відсутність підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можливий лише по відношенню до земельної ділянки, місце розташування якої є визначеним. Між тим, як вбачається з графічних матеріалів, доданих заявником до заяви, вони не можуть вважатися такими, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки, оскільки містять графічні матеріали території міста Хмельницького розміром більше 3,5 га, а не конкретно визначеної земельної ділянки, яку заявник бажає отримати у власність. Це підтверджує наявність невідповідності зазначеної площі бажаної земельної ділянки у розмірі 0,10 га в аспекті доданої до клопотання графічної схеми. Незазначення місця розташування земельної ділянки є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зважаючи на відсутність визначеного об`єкту.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовляючи діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, згідно ст. 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Так, ст. 25 Закону "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

При цьому, згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 118 ЗК України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення садівництва, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Також, ч. 3 ст. 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Так, із змісту оскаржуваного рішення встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слугувало те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 83 Земельного кодексу України, Закону України "Про автомобільні дороги", Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" і Правилам охорони електричних мереж, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року №209, а також містобудівній документації - Генеральному плану міста Хмельницького.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що із доданих позивачем графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки площею 0,10 га позначено в межах території площею більше 3,5 га., відтак додане позивачем до клопотанням викопіювання не можна розцінювати як графічні матеріали в розумінні частини 6 статті 118 ЗК України, а тому зазначена позивачем земельна ділянка частково охоплюється підставами, визначеними ч. 7 ст. 118 ЗК України як обов`язковими для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Проте, колегія суддів вважає, що вказані у оскаржуваному рішення твердження відповідача не можуть бути підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки не передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відтак оскаржуване рішення відповідача не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року по справі №560/2338/19, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Хмельницького, подано усі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України, зокрема подавалися графічні матеріали, а саме - викопіювання з індексно-кадастрової карти, що дозволяє ідентифікувати її розташування на місцевості.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 39 сесії Хмельницької міської ради від 04.03.2020 року за № 31 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з метою передачі її у власність території міста Хмельницького.

Зобов`язати Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву від 19 березня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти рішення по даній заяві в термін, який зазначений у Земельному кодексі України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 2108,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Франовська К.С.