Справа № 120/1971/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 р. Справа № 120/1971/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Ковальова В.О.,

представника відповідача Паничука Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 17.04.2020 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, та прийняти рішення з врахуванням вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та п. 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, у виді наказу, яким надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). До клопотання було додано ряд необхідних документів, зокрема графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. 17.04.2020 відповідач прийняв наказ, яким відмовив позивачу у наданні дозволу, посилаючись на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинного законодавства, а саме, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами. Позивач вважає наказ відповідача протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 18.05.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, бажана для позивача земельна ділянка розміщена в масиві, що використовується громадянами для городництва. На виконання Указу Президента України "Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи" від 14.04.2000 № 584/2000 сільські, селищні ради своїми рішеннями на підставі заяв працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа та інших громадян відповідних сіл чи селищ надавали у користування земельні ділянки із земель резервного фонду, рілля для ведення особистого підсобного господарства у постійне користування, без оформлення відповідної документації із землеустрою. Водночас згідно із ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Тому позивачу запропоновано подати документ, який посвідчує виникнення права користування бажаною земельною ділянкою: рішення органу місцевого самоврядування, уповноваженого на передачу земельних ділянок у власність або у користування до 1 січня 2002 року. Відповідач вважає надану відмову позивачу і такою, що надана з дотриманням вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 16.07.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що бажана для позивача земельна ділянка передана у власність іншої особи, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 7519 від 25.12.2001. Ця обставина з`ясувалась вже під час розгляду справи, однак вона унеможливлює надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач на виклик суду не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги повністю підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на викладене та враховуючи достатніх наявних у справі доказів, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, та проаналізувавши надані ними докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

До клопотання позивач долучив копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного номера, посвідчення учасника бойових дій, а також графічний матеріал (викопіювання з Публічної кадастрової карти України) щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 17.04.2020 № 2-8939/15-20-СГ позивачу відмовлено у наданні дозволу з посиланням на положення ч. 7 ст. 118 ЗК України. В наказі зазначено, що зображена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва; відтак з метою запобігання виникнення конфлікту інтересів щодо права на використання земельних ділянок позивачу запропоновано надати управлінню документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою, а саме рішення органу місцевого самоврядування, уповноваженого на передачу земельних ділянок у власність або у користування до 1 січня 2002 року.

Позивач не погоджується із законністю вказаного наказу та вважає його протиправним.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , бажаючи використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки державної власності, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

До клопотання позивач додав графічний матеріал із позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

Під час розгляду справи встановлено, що така земельна ділянка не сформована, не зареєстрована в Державному земельному кадастрі і не має присвоєного кадастрового номеру.

Разом з тим, на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.06.2001 вказану земельну ділянку передано у приватну власність громадянці ОСОБА_2 , про що видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 7519 від 25.12.2001.

Зазначений факт підтверджується листом Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.07.2020 № 599/405-20-0.20, рішенням 17 сесії 3 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.06.2001 "Про надання земельних ділянок громадянам сіл Якушинці та Зарванці для ведення особистих підсобних господарств", додатками до нього (список громадян, якими у власність передаються земельні ділянки та схеми (плани) їх розташування), а також, власне, державним актом на землю серії ВН № 7519 від 25.12.2001 із зображеними на ньому зовнішніми межами земельної ділянки.

Вказані документи надані відповідачем на вимогу суду для з`ясування правового статусу спірної земельної ділянки.

Крім того, факт перебування цієї ділянки у приватній власності підтверджується інформацією, наданою Державним кадастровим реєстратором (долучена до відзиву на позовну заяву), згідно з якою форма власності на землю - приватна власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України в редакції Закону від 19 грудня 1990 року № 561-XII (втратив чинність 01.01.2002) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Частиною першою статті 23 цього Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Водночас пунктом 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу 2001 року (набрав чинності 01.01.2002) передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, суд встановив, що бажана для позивача земельна ділянка не є вільною та не перебуває у державній (комунальній) власності, що виключає можливість її безоплатної приватизації без попереднього припинення права власності в порядку, визначеному законом (див. положення ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Втім, зміст оскаржуваного наказу свідчить про те, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з інших мотивів, не врахувавши усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При цьому вказівка відповідача на те, що "земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва" у даному випадку не може вважатися законною підставою для відмови у наданні дозволу, передбаченою ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Щодо посилань відповідача на Указ Президента України від 14.04.2000 № 584/2000, то суд зауважує, що цей Указ не змінював визначені на той час законом підстави набуття права власності (користування) земельною ділянкою. До того ж Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 20.07.2007 № 650/2007.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на положення ст. 119 ЗК України, оскільки вони регулюють порядок набуття права на землю за набувальною давністю і не стосуються спірних правовідносин.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Отже, позов в частині скасування оскаржуваного наказу належить задовольнити.

Оцінюючи вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою, суд зазначає таке.

За змістом статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відтак, оскільки встановлені судом обставини справи вказують на існування законних перешкод для надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо бажаної для нього земельної ділянки, але при цьому відповідач відмовив позивачу з незаконних та необґрунтованих підстав, суд приходить до переконання, що належним способом поновлення порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, позов належить задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за № 2-8939/15-20-СГ від 17.04.2020 з покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), з урахуванням висновків суду за результатами розгляду справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тоді як витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено. Тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за № 2-8939/15-20-СГ від 17 квітня 2020 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,12 га на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення садівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,12 га на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту), з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027).

Повне судове рішення складено 04.08.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович