Справа № 175/1527/19
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/1527/19
Провадження № 2-а/175/25/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойка О.М.,

при секретарі - Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти БПП в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Буднікова Кирила Всеволодовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Інспектора 1 роти БПП в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Буднікова Кирила Всеволодовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Інспектор 1 роти БПП в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Будніков К.В. у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому назначив про правомірність притягнення позивача до відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення.

Представник Батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, представник Управління патрульної поліції в Полтавській області у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ст. 205 КАС України).

Враховуючи належним чином повідомлення всіх сторін у справі та їхню повторну неявку у судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 205 КАС України.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що не суперечить вимогам ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до п.п. «б» п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

27.03.2019 року інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Будніковим К.В. винесено постанову серії ДП18 №539956 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня, близько 03 год. 30 хв., керуючи вантажним транспортним засобом DAF-XF 95.480 номерний знак НОМЕР_1 , на 129 км авто дороги Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних ТЗ заборонено» розділу 33 ПДР України.

В п.п. 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.п. 8.4 дорожні знаки поділяються на групи, зокрема: в) забороні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Відповідно до Додатку 1 ПДР передбачені забороні знаки, зокрема знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» забороняє рух вантажних автомобілів і составів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

Знак встановлюється на кожному в`їзді на ділянку дороги або територію, де зводиться заборона.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбачена ч.1 ст.122 КУпАП і настає в разі порушення вимог дорожніх знаків. тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 8.2.1 ПДР України передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» розділу 33 ПДР України на 129 км а/д Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка встановлений без порушень Національного стандарту України Безпека дорожнього руху, Знаки дорожні, ДСТУ 4100:2014, відповідає цьому стандарту, видимий для учасників дорожнього руху і не закритий повністю або частково будь-якими перешкодами.

Так, позивач у своєму позові чітко зазначає, що в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, він керував вантажним транспортним засобом та порушив вимоги дорожнього знаку 3.3 розділу 33 ПДР України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Уразі прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу.

Твердження позивача в адміністративному позові, що у місці, вказаному в оскаржуваній постанові, дорожній знак 3.3 встановлений з порушенням ДСТУ не заслуговують на увагу, оскільки водій зобов`язаний виконувати вимоги дорожнього знаку навіть у разі, коли вважає, що знак встановлений з порушенням ДСТУ, а інші учасники дорожнього руху, при цьому, вправі розраховувати, що такий водій виконає вимоги дорожнього знаку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Разом з тим, позивачем до адміністративного позову не додано жодних доказів невідповідності ДСТУ дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» на 129 км автодороги Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка.

Обставини, на які посилається позивач в адміністративному позові, щодо необхідності в`їзду саме до АЗС, розташованої в зоні дії дорожнього знаку 3.3 не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку ст.72 КАС України, та не спростовують факту вчиненого правопорушення.

В адміністративному позові позивач повідомляє, що йому було не відомо іншого під`їзду до вказаної АЗС, однак дана обставина не дозволяє водієві відступати від вимог дорожнього знаку 3.3 та жодним чином не звільняє від адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Суд також не бере до уваги і пояснення позивача щодо стану крайньої необхідності, оскільки такий стан передбачає дію, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена. У місці, дату та час. вказані в оскаржуваній постанові жодної, переліченої вище, небезпеки не було (відповідно до пояснень позивача в позовній заяві), а отже, вчинене водієм правопорушення передбачає відповідальність за ч.1ст.122 КУпАП.

Крім того, доводи позивача, викладені в позовній заяві, щодо порушення інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, не роз`яснення водію прав визначених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП не відповідають дійсності, спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 161 КАС України не додає до позовної заяви згодних документів та належних і допустимих доказів в підтвердження доводів, наведених в адміністративному позові. Таким чином, позивач не сприяє своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, як того вимагає п. 2 ч. 5 ст. 44 КАС України.

Доводи позивача суд оцінює критично, як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка Притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції» затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції №4/1 від 05.01.2016 року, поліцейський патрульної поліції відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушення під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством.

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з Представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

27.03.2019 року під час патрулювання було виявлено транспортний засіб DAF-XF 95.480 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, який на 129 км а/д Н-31 Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка порушив вимогу дорожнього знаку 3.3 «Рух ТЗ заборонено» розділу 33 ПДР України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього Руху таким чином, вимога про зупинку вказаного транспортного засобу є правомірною.

На місці зупинки транспортного засобу, в порядку ст.279 КУпАП, інспектор представився, повідомив водію про порушення ним вимоги дорожнього знаку 3.3. Під час з`ясування фактичних обставин справи в усних поясненнях водій про порушення ним Правил дорожнього руху не заперечував. Дані обставини не спростовували факту вчиненого водієм правопорушення та не звільняли останнього від адміністративної відповідальності. На місці розгляду справи ОСОБА_1 не надавав жодних документів чи інших доказів, в порядку ст. 268 КУпАП, на підтвердження факту того, що водій мав право відступати від вимог вказаного дорожнього знаку 3.3 ПДР України.

На відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції зафіксовано, що водієві було повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу, а також надано можливість та достатньо часу для реалізації, визначених ст. 268 КУпАП прав. Письмові пояснення водій на місці розгляду справи не надавав, жодних клопотань не заявляв. Користувався правовою допомогою в телефонному режимі.

Таким чином, було прийнято до уваги факт порушення позивачем ПДР України, усні пояснення водія, які відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, з`ясовано всі фактичні обставини, дотримано порядок розгляду справи та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено в присутності водія. Постанову оголошено негайно після розгляду справи та надано її копію.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, викладені в адміністративному позові, щодо не врахування під час розгляду справи ступеню провини, матеріальне становище водія і т.д., оскільки, відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №539956 від 27.03.2019 року містить відомості, встановлені ч.3 ст.283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його «лати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його скарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №536/583/17 від 14.02.2018 року, водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими матеріалів до адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395.

За приписами п.5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, колегія суддів касаційного суду прийшла до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Враховуючи викладене вище, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог ст.283 КУпАП, а також форми та бланку, визначених «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (Додатки 5, 12).

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону України "Про Національну поліцію" надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в п.36, п. 37, п. 38 постанові від 24.04.2019 року по справі №524/4247/17, наданий інспектором до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення є належним та допустимим доказом згідно статті 73 - 74 КАС України. Враховуючи те, що наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, він має розглядатись судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб. Зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення справи.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Безпідставним є посилання позивача в адміністративному позові на Постанову Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оскільки вимоги викладені у п.24 Постанови адресовано судам, а порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення судами та органами Національної на місці вчинення правопорушення (скорочене провадження) має суттєві відмінності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) вважається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП).

Відповідно до ч.2, ч. 4 ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Аналогічні за змістом приписи містяться в «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N1395.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП.

Оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз`яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 словосполучення "за місцем його вчинення", вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на порушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в ооексі України про адміністративні правопорушення.

Права, якими наділений позивач відповідно до ст. 268 КУпАП, в тому числі, право давати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення. Відкладення даних питань на інший день або час не передбачено діючим законодавством, як і обов`язкова участь адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у п. 10 постанови від 17.05.2018 року по справі 753/4366/17, не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та

допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Між

іншим, незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч.1

ст.122 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне

правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Постанова серії ДП18 №539956 від 27.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, що дає суду підстави для відмови у задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи Постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, облікованої 28.04.2020 року у справі №543/775/17, відповідно до ст. 139 КАС України суд важає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 19, 52, 63 Закону України «Про дорожній рух», ст. ст. 16, 18 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 23, 35, 40 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1.3., 2.3, 3.3., 8.1, 8.2.1., 8.4, Правил дорожнього руху, Положенням про Національну поліцію України, Положенням про Департамент патрульної поліції, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, ст. ст. 9, 33, 122, 222, 245, 251, 252, 254, 258, 268, 278, 279, 280, 283, 284, 285, 288, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 9, 42, 44, 49, 55, 57, 60, 71, 72, 73, 74, 77, 78, 79, 132, 139, 161, 162, 205, 229, 242, 286, 294 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти БПП в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Буднікова Кирила Всеволодовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в м. Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП, Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Суддя О.М. Бойко