Справа № 520/1875/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 р.Справа № 520/1875/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 17.03.20 року по справі № 520/1875/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати Рішення №101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 09.01.2020 року про призначення пенсії за віком з урахуванням архівних довідок № 711/09-05 від 18.10.2018 року, № 712/09-05 від 18.10.2018 року, №713/09-05 від 18.10.2018 року, №714/09-05 від 18.10.2018 року виданих "Администрацией Восходненского сельского поселения Красногрвардейского района Республики Крым" та трудової книжки УКР №0807482.

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на незаконність рішення № 101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року, яким було йому відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не врахувавши стаж згідно наданих архівних довідок та записів трудової книжки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року у справі №520/1875/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, внаслідок чого суд прийшов до хибних висновків, які в подальшому покладені в основу судового рішення. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав доведеним той факт, що позивач не має необхідного страхового стажу (26 років) для призначення пенсії за віком, а отже дії відповідача з непризначення такої пенсії позивачеві є правомірними, проте невідповідність вказаного висновку суду першої інстанції підтверджується наступним. Так, зазначає, що відповідачем не оскаржується наявність у позивача іншого страхового стажу (що був обрахований на підставі іншої трудової книжки позивача), що підтверджується власне оскаржуваним рішенням та відзивом на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи, згідно яких позивач має загальний трудовий стаж 21 рік 7 місяців 12 днів, в який не входить загальний стаж роботи в колгоспі "Росія", тобто спір виник виключно щодо наявності або відсутності у позивача загального страхового стажу роботи саме у колгоспі "Росія", що впливає на право отримання пенсії за віком. Посилається, що висновок суду першої інстанції про те, що копія трудової книжки підтверджує наявність у позивача лише загального стажу роботи 21 рік 7 місяців 17 днів не відповідає вимогам ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки період роботи позивача в колгоспі "Росія" - запис №1 від 09.06.1980 р. та запис №7 від 14.10.2000 р. складає 20 років 4 місяці 5 днів. Вказує, що таким чином загальний стаж позивача становить 41 рік 11 місяців 22 днів, що в повній мірі спростовує висновок суду про відсутність у позивача страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для отримання пенсії за віком. Крім того, зауважив, що судом першої інстанції було абсолютно проігноровані, та не відображені в тексті оскаржуваного рішення, доводи позивача стосовно підтвердження стажу роботи в колгоспі «Росія» наступними документами: Архивная справка № 713/09-05 от 18.10.2018 года, Архивная справка № 714/09-05 от 18.10.2018 года, Архивная справка № 712/09-05 от 18.10.2018 года, Архивная справка №711/09-05 от 18.10.2018 года, що були видані «Администрацией Восходненского сельського поселения Красногвардейского района Республики Крым», однак які не були прийняті до розгляду відповідачем, оскільки були видані на тимчасово окупованій території України, проте в сукупності із записам в трудовій книжці позивача, однозначно вказують на наявність трудового стажу за період роботи останнього в колгоспі «Россія». Також, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 по справі №520/1875/2020 залишити без змін. Просило розглянути справу без участі представника відповідача з урахуванням дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 №211. Посилається, зокрема на приписи ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", п.7 Постанови Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Сторони по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Позивач та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши оскаржуване рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Красногвардійським РВ ГУ МВС України в Криму, 22.03.2000 року, зареєстрований у АДРЕСА_1 19.09.2013 року.

09.01.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року - відмовлено в призначенні пенсій за віком, за відсутністю у позивача загального страхового стажу, оскільки період роботи у колгоспі «Росія» відповідачем врахований не був.

У вищевказаному рішенні також зазначено, що записи у трудовій книжці зроблені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а архівні довідки №711/09-05 від 18.10.2018 року, № 712/09-05 від 18.10.2018 року, №713/09-05 від 18.10.2018 року, №714/09-05 від 18.10.2018 року виданих "Администрацией Восходненского сельского поселения Красногрвардейского района Республики Крым" розгляду не підлягають, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» п.1 - державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

ОСОБА_1 , не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу не менше 26 років, крім того обставин, які б доводили необґрунтованість та протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №101 від 15.01.2020 року судом не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач заперечуючи проти вимог позивача фактично посилається приписи ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV) в обґрунтування відсутності у позивача необхідного розміру страхового стажу, визначеного даною статтею, а щодо неприйняття записів в трудовій книжці позивача посилається на приписи Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р.

Так, Закон України №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 9 Закону України №1058-IV визначаються види пенсійних виплат і соціальних послуг.

Частиною 1 наведеної вище статті передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами ст.26 Закону України №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. за №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів зауважує, що як вбачається з зі змісту оскаржуваного рішення №101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року, на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_2 складає 21 рік 7 місяців 12 днів, період роботи в колгоспі "Росія" врахувати без уточнення неможливо, оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Окрім того, зі змісту цього ж рішення вбачається, що з огляду п.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а також п.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" подані ОСОБА_1 документи: архівна довідка №714/09-05 від 18.10.2018, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №712/09-05 від 18.10.2018 року, №711/09-05 від 18.10.2018 року видані Адміністрацією Восходненського сільського поселення Красногвардійського району Республіки Крим розгляду не підлягають. Вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки зазначені документи є недійсними та не створюють правових наслідків.

Колегія суддів зауважує, що пенсійним органом не заперечується факт наявності у позивача страхового стажу 21 рік 7 місяців 12 днів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме завіреної копії трудової книжки позивача УКР №0807482, остання, зокрема містить записи про роботу позивача: запис № 1 від 09.06.1980 - «Принят в члены колхоза Россия»; запис № 2 від 29.06.2000 - «КСП Агрофирма колхоз «Россия» реорганизован в ООО «Россия»; запис № 3 від 14.10.2000 - «Уволен по ст. 40 п.1 КЗоТ Украины (сокращение численности работников» (а.с. 11).

Крім того, наведена трудова книжка містить відомості про роботу в колгоспі «Росія» (мовою оригіналу): запис № 1 від 09.06.1980 - «Направлен на работу строителем»; запис № 2 від 01.03.1982 - «Переведен мастером строительства»; запис № 3 від 01.01.1986 - «Переведен прорабом стройучастка»; запис № 4 від 01.01.1992 - «Переведен начальником молзаготовки»; запис № 5 від 25.03.1996 - « Переведен экспедитором»; запис № 6 від 31.08.1999 - «Переведен прорабом»; запис № 7 від 14.10.2000 - «Прекратил работу в связи с увольнением»; запис №8 від 15.10.2000 «Принят в СОО «Россия» по трудовому договору инженером-строителем»; запис №9 від 01.02.2001 «принят на постоянную должность инженером-строителем»; запис №10 від 26.01.2002 «прекратил работу в связи с увольнением п.1 ст.40 КЗоТ Укр. (сокращение численности работников) (а.с.12).

Посилання відповідача в його оскаржуваному рішенні по даній справі та суду першої інстанції в його рішенні на те, що період роботи в колгоспі "Росія" врахувати без уточнення неможливо, оскільки запис в трудовій книжці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки не містить конкретних доводів, якій саме нормі вказаної Інструкції не відповідає такий запис в трудовій книжці та в чому безпосередньо полягає таке порушення, що не дає можливості врахувати запис періоду роботи позивача в колгоспі "Росія".

Крім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи містяться архівні довідки №711/09-05 від 18.10.2018 року, №712/09-05 від 18.10.2018 року, №713/09-05 від 18.10.2018 року, №714/09-05 від 18.10.2018 року, видані Адміністрацією Восходненського сільського поселення Красногвардійського району Республіки Крим, що підтверджують трудовий стажу позивача в колгоспі "Росія", який становить 20 років 4 місяці та 5 днів.

Колегія суддів зауважує, що наведені вище довідки засвідчені підписами посадових осіб, містять відомості про періоди роботи позивача та підстави видачі таких довідок, а тому вважає протиправним висновок пенсійного органу щодо неприйняття їх при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком.

Стосовно посилання відповідача в оскаржуваному рішенні по даній справі, та відзиві на апеляційну скаргу, що з огляду на приписи п.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а також п.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" подані ОСОБА_1 документи: архівна довідка №714/09-05 від 18.10.2018, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №712/09-05 від 18.10.2018 року, №711/09-05 від 18.10.2018 року видані Адміністрацією Восходненського сільського поселення Красногвардійського району Республіки Крим розгляду не підлягають, а тому вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки зазначені документи є недійсними та не створюють правових наслідків, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII (далі по тексту - Закон України №1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 4 Закону України № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі ч.1 ст.17 Закону України № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до ст. 18 Закону України №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України №1207-VII.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Однак, колегія суддів зауважує, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Окрім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, на думку колегії суддів, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

При цьому, колегія судів також вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає в даному випадку протиправною відмову пенсійного органу у неприйнятті поданих позивачем довідок, виданих Адміністрацією Восходненського сільського поселення Красногвардійського району Республіки Крим, які підтверджують стаж роботи позивача в колгоспі "Росія", який становить 20 років 4 місяці та 5 днів з мотивів того, що такі документи (довідки) є недійсними та не створюють правових наслідків.

Отже, з урахуванням стажу роботи позивача, який не оспорюється пенсійним органом (21 рік 7 місяців 12 днів), колегія суддів вважає, що відповідач в даному випадку дійшов необґрунтованого висновку про відмову у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність у позивача, визначеного Законом України №1058-IV стажу для призначення такої пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що пенсійним органом не було доведено правомірності, з огляду на вказані вище приписи КАС України, прийнятого рішення №101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року, а тому останнє є таким, що підлягає скасуванню, відповідно вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням архівних довідок №711/09-05 від 18.10.2018 року, №712/09-05 від 18.10.2018 року, №713/09-05 від 18.10.2018 року, №714/09-05 від 18.10.2018 року та трудової книжки УКР №0807482 є в даному випадку похідними від наведених вище, колегія суддів вважає, що з метою належного захисту прав позивача вони також підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини по справі виникли щодо наявності або відсутності у позивача загального страхового стажу роботи у колгоспі "Росія", що впливає на право позивача на отримання пенсії за віком, а тому в даному випадку посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не було надано доказів пільгового стажу на підземних роботах є помилковими.

Доводи суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу - не менше 26 років є, з урахуванням наведеного вище, помилковими.

Посилання суду першої інстанції на те, що обставин, які б доводили необґрунтованість та протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №101 від 15.01.2020 року судом не встановлено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року по справі №520/1875/2020 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст.139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір, відповідно квитанції №551220043 від 12 лютого 2020 року у сумі 1 681, 60 грн., яка міститься в матеріалах даної справи (а.с. 1) (надміру сплачений судовий збір 840, 80 грн.). Крім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до квитанції №ПН19 від 1 квітня 2020 року у сумі 2 522, 40 грн., яка міститься в матеріалах даної справи (а.с. 38) (надміру сплачений судовий збір 1 261, 20 грн.).

Станом на дату ухвалення цієї постанови, до суду апеляційної інстанції не надходила заява (клопотання) позивача про повернення йому надміру сплаченої суми судового збору.

Таким чином, з огляду на приписи ст.139 КАС України, а також враховуючи те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

З урахуванням того, що відповідно до п.3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року по справі №520/1875/2020 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Рішення №101 відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2020 року про призначення пенсії за віком з урахуванням архівних довідок №711/09-05 від 18.10.2018 року, №712/09-05 від 18.10.2018 року, №713/09-05 від 18.10.2018 року, №714/09-05 від 18.10.2018 року та трудової книжки УКР №0807482.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 31.07.2020 року