Справа № 120/3634/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

30 липня 2020 р. Справа № 120/3634/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури

до: Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області звернувся керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури, яким просить визнати протиправною бездіяльність щодо невжиття заходів, направлених на усунення порушень пожежної безпеки в діяльності комунального закладу "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" та зобов`язати сільську раду вжити заходів щодо усунення порушень.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що комунальний заклад "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" тривалий час функціонує із суттєвими порушеннями правил пожежної безпеки, а Липівською сільською радою не вживаються належні заходи щодо їх усунення.

Одночасно прокурор вказує на відсутність повноважень органів ДСНС щодо звернення до суду з позовами про спонукання суб`єктів владних повноважень до усунення порушень вимог пожежної безпеки у закладах освіти, оскільки Кодексом цивільного захисту України до повноважень органів ДСНС віднесено право звернення до суду лише з позовами про зупинення діяльності закладу.

Разом з тим, зупинення діяльності закладу освіти комунальної форми власності призведе до порушення права дітей на здобуття дошкільної освіти та жодним чином не стимулюватиме місцеві органи влади до усунення виявлених порушень.

Суд, дослідивши матеріали адміністративного позову, вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду, керуючись такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частина 2 ст. 43 КАС України визначає адміністративну процесуальна дієздатність, як здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові. Адміністративна процесуальна дієздатність належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Згідно із ч. 3 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З аналізу наведених норм встановлено, що адміністративна процесуальна дієздатність, у структурі правосуб`єктності, є способом особи своїми діями набувати адміністративні процесуальні права і здійснювати адміністративні процесуальні обов`язки. Функціональний зв`язок двох названих категорій у структурі адміністративної процесуальної правосуб`єктності полягає в тому, що адміністративна процесуальна дієздатність є засобом здійснення адміністративної процесуальної правоздатності. Якщо розглядати конкретні адміністративно-процесуальні суб`єктивні права та обов`язки, то їх місце у складі адміністративної процесуальної правосуб`єктності визначається тим, що вони не є виробленими правоздатністю та дієздатністю, а належать суб`єкту права (права) та покладаються на нього (обов`язки) відповідно до законодавчих приписів.

До таких прав, зокрема, належить і право прокурора, у визначених законом випадках, звертатися до суду в інтересах держави.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення цієї норми Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (ст. 129 Конституції України).

Як передбачено ч. ч. 3, 4 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15.01.2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (п. 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Менчинська проти Росії", п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мартіні проти Франції").

Отже, наведене свідчить про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави за сукупності таких підстав:

- порушення або загрози порушення інтересів держави та необхідність їх захисту;

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження або у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п. 1 Положення про державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1052 від 16.12.2015 року, ДСНС є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

З матеріалів позовної заяви встановлено наявність обґрунтованих правових підстав для висновку, що систематичні порушення комунальним закладом "Липівський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) "Теремок" є такими, що впливають на ризики надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та в разі їх не усунення можуть спричинити загрозу життю чи здоров`ю дітей, та інших осіб, які перебувають у закладі дошкільної освіти, унеможливлюють проведення ефективної ліквідації та рятування людей, що співпадає із інтересами держави стосовно безпечного перебування людей у дошкільному закладі

Разом з тим, суд звертає увагу на правові висновки Верховного суду, викладені, зокрема, в постанові від 10.04.2019 року у справі № 753/21690/17, відповідно до яких захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, суд звертає увагу, що з метою обґрунтування підстав для представництва інтересів держави у суді і звернення до суду із цим позовом, прокурор зіслався на норми чинного законодавства, якими передбачено, що органи ДСНС мають право на звернення до суду щодо застосування заходів реагування лише у вигляді повного або часткового зупинення закладу до повного усунення порушень вимог законодавства. Однак повне зупинення дошкільного закладу освіти призведе до порушення прав дітей на здобуття дошкільної освіти та жодним чином не стимулюватиме місцеві органи влади до усунення виявлених порушень.

Даний аргумент, в підтвердження адміністративно процесуальної дієздатності прокурора, суд оцінює критично.

Позивач вказує на те, що пожежна небезпека дошкільного закладу, впливають на ризики виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та загрожують життю та здоров`ю людей, які перебувають у закладі освіти.

Однак суд акцентує увагу, що позивач звертається до суду не із зупиненням діяльності дошкільного закладу, не зважаючи на загрозливу ситуацію яка склалася, а захищаючи права дітей на здобуття дошкільної освіти, просить суд стимулювати місцеві органи влади до усунення виявлених порушень.

Зазначена суперечливість та ризики заподіянню шкоди життю та здоров`ю людей під час експлуатації дошкільного закладу свідчать про безпідставність доводів прокурора щодо мети звернення в інтересах держави та необхідність такого захисту у спосіб, обраний даним адміністративним позовом.

Відтак, суд дійшов висновку, що посилання, якими прокурор обґрунтовує своє право на звернення до суду, не дає підстав для висновку про наявність у нього адміністративно процесуальної дієздатності для звернення до суду із позовом у цій справі.

Відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду, дає підстави вважати, що до суду звернулася особа яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, наслідком чого є залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Керуючись ст. ст. 43, 53, 240, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури до Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович