Справа № 380/3969/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3969/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника відповідача Сущак В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФ України у Львівській області, Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля»;

- скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №74 від 06.02.2019;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право для призначення пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля»;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 100 відсотків пенсії за віком з 10.01.2020.

Ухвалою від 28.05.2020 відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно суд до участі у справі залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відокремлений підрозділ «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля» (надалі ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», Третя особа).

17.06.2020 на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (арк. справи 25-33).

22.06.2020 до суду від Третьої особи надійшов відзив на позовну заяву (арк. справи 48).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 19.11.2018 по 09.01.2020 він працював на ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Червоноградська» учнем гірника. Однак 24.09.2019 з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого 10.01.2020 на підставі висновку МСЕК Позивачу призначено першу -Б- групу інвалідності, по причині трудового каліцтва. Покликається на частину 1 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, «Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності...». Стверджує, що висновком МСЕК його визнано особою з інвалідністю І групи, необхідний стаж на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією - особам від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки. Вказує на те, що звертався із заявою до Відповідача про призначення йому пенсії, проте ГУ ПФ України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» № 74 від 06.02.2019. На думку Позивача, таке рішення Відповідача є протиправним, оскільки страхувальник (роботодавець) ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» щомісячно здійснював відрахування страхових внесків із його заробітної плати та сплачував страхові внески за нього, а сам факт не зарахування сум страхових внесків, сплачених із його заробітної плати, на банківський рахунок Пенсійного фонду за відсутності вини Позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу у періоди з 19.11.2018 по 09.01.2020. Вказані вище обставини стали підставою для звернення Позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву (арк. справи 25-33), в якому просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що за результатами розгляду поданих Позивачем документів, відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області 06.02.2020 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №74. Вказує на те, що згідно поданих документів для призначення пенсії загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становив 10 місяців. Вважає, що оскільки право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до положень статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» осіб з інвалідністю І групи від 29 років до досягнення особою 31 року включно виникає за наявності страхового стажу 3 роки, тому у Позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності.

22.06.2020 до суду від Третьої особи надійшов відзив на позовну заяву (арк. справи 48), в якому просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_1 працював на шахті з 19.11.2018 до 09.01.2020 учнем гірника. Однак 24.09.2019 з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого 10.01.2020 на підставі висновку МСЕК йому призначено першу -Б- групу інвалідності, по причині трудового каліцтва, та звільнено з роботи відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України (невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я). Третя особа не погоджується з доводами Відповідача про те, що ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта Червоноградська» не сплатило страхових внесків (єдиного внеску за загальнообов`язкове соціальне страхування), а відтак період роботи заявника, а саме ОСОБА_1 , з 19.11.2018 по 31.12.2019 не зараховується до загального (страхового) стажу для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058, оскільки при кожній виплаті заробітної плата сплачується єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за всіх працівників ВП «Шахта Червоноградська», в тому числі і за Позивача. Стверджує, що заробітна плата за період з 19.11.2018 по 31.12.2019 виплачена в повному обсязі, внески до Пенсійного фонду перераховані. Вважає, що ГУ ПФ України у Львівській області неправомірно зараховані внески сплачені за ОСОБА_1 в рахунок штрафів та пені за попередні періоди, оскільки такий тоді не працював.

Позивач у судове засідання не прибув. 07.07.2020 до суду подав клопотання (вх. № 34012), згідно з яким просив справу розглянути без його участі за наявними у справі матеріалами; задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно із записів трудової книжки серії АЛ № 070621 (арк. справи 5-6), ОСОБА_1 в період з 26.08.2016 (наказ №62 к від 25.08.2016) по 17.03.2017 (наказ № 54 к від 17.03.2017) працював верстатником деревообробних верстатів 2 розряду у ТзОВ «ВМВ Холдінг»; з 19.11.2018 (наказ № 408 к від 16.11.2018) по 09.01.2020 (наказ № 16к від 17.01.2020) - учнем гірника, гірником ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля».

Як видно з матеріалів справи, 24.09.2019 з Позивачем стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого 10.01.2020 на підставі висновку МСЕК йому призначено першу -Б- групу інвалідності, по причині трудового каліцтва, та звільнено з роботи відповідно до пункту 2 статті 40 КЗпП України (невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я).

29.01.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Відповідача про призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва (арк. справи 34).

Згідно з рішенням ГУ ПФ України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019, Позивачу відмовлено у призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки згідно поданих документів для призначення пенсії загальний (страховий) стаж гр. ОСОБА_1 становить 10 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності за нормами Закону № 1058 (арк. справи 7).

Позивач не погоджуючись з рішенням Відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, звернувся до суду за захистом свого права.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат (стаття 5 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю I групи: від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки (частина 1 статті 32 Закону № 1058-IV).

Згідно приписів статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

працюючий пенсіонер - особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1 - 7, 11 - 13 частини першої статті 11 цього Закону;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами 4 - 6, 9-10 статті 20 Закону № 1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне правові наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

При вирішенні цієї справи суд, в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 (справа № 242/4793/16-а) та від 11.07.2019 (справа № 242/1484/17), відповідно до яких відхилені доводи Відповідача, що певний період не може бути зарахований через несплату підприємством страхових внесків, оскільки Позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

Як видно з матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо відмови Відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи Позивача з 19.11.2018 по 31.12.2019 у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 в період з 26.08.2016 (наказ №62 к від 25.08.2016) по 17.03.2017 (наказ № 54 к від 17.03.2017) працював верстатником деревообробних верстатів 2 розряду у ТзОВ «ВМВ Холдінг»; з 19.11.2018 (наказ № 408 к від 16.11.2018) по 09.01.2020 (наказ № 16к від 17.01.2020) - учнем гірника, гірником ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля», що підтверджується записами у трудовій книжці серії АЛ № 070621 (арк. справи 5-6).

Як видно з інформації щодо нарахованого та сплаченого ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля», ЄСВ (помісячно) за період з листопада 2018 року по березень 2020 року від 18.05.2020 вих. № 11-3/755, за спірний період Позивача нараховувалися та сплачувалися страхові внески (арк. справи 9).

Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів видно, що з 19.11.2018 по 31.12.2019 Позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у Відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу Позивача вказаний період його роботи.

Отже, Відповідач, приймаючи рішення про відмову Позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019, пославшись насамперед на недостатність загального (страхового) стажу роботи, які назвав Позивач, діяв протиправно і порушив сподіване очікування останнього на призначення пенсії по інвалідності.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що рішення Відповідача про відмову Позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019 не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийняте ГУ ПФ України у Львівській області не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи висновки про протиправність спірного рішення Відповідача, з метою відновлення прав та інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 100 відсотків пенсії за віком з 10.01.2020, тобто з моменту призначення першої -Б- групи інвалідності по причині трудового каліцтва.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог частини 5 статті 139 КАС України такі стягненню не підлягають, оскільки Позивач є інвалідом 1 групи -Б-, що підтверджується копією з довідки до акта МСЕК серії 12 ААБ № 332236 (арк. справи 18), тому звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) щодо відмови ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля».

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 74 від 06.02.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) зарахувати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до страхового стажу, який дає право для призначення пенсії відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 19.11.2018 по 09.01.2020 на Відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства «Львіввугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) пенсію по інвалідності відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 100 відсотків пенсії за віком з 10.01.2020.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31.07.2020.

Суддя Мричко Н.І.