Справа № 200/6716/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 р. Справа№200/6716/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про скасування постанови ВП № 60794639 від 23.01.20 про арешт коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (далі приватний виконавець), в якому просить скасувати постанову ВП № 60794639 від 23.01.20, в частині арешту коштів, що знаходяться на рахунку позивача № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та призначений для зарахування заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КНМО Незнайко Є.В. постановою приватного виконавця від 23.01.20 накладено арешт на кошти позивача, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та призначений для зарахування заробітної плати.

22.05.20 позивач звернулася до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки останній призначений для виплати заробітної плати, про що надала відповідні докази.

Листом від 15.06.20 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищевказаної заяви.

На думку позивача, накладення арешту на рахунок позивача № 1345691, який відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та її своєчасне отримання, що призводить до порушення конституційних прав позивача та позбавляє його коштів на проживання, що суперечить порядку отримання із заробітної плати, передбачених приписами статей 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

21 липня 2020 року судом відкрито провадження за даним позовом та призначене судове засідання на 28.07.20. Також в ухвалі було визначено термін відповідачу для надання суду відзиву на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження.

24 липня 2020 року приватним виконавцем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав

Постанову про арешт коштів боржника приватним виконавцем винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» за для забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у в 10 банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії.

Відповідач зазначає, що арештовані рахунки не є рахунками зі спеціальним режимом використання, оскільки не відповідають визначеним законодавством ознакам такого рахунку, а тому банком було прийнято до виконання постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника. Зазначає, що боржником до приватного виконавця не надано належних доказів на підтвердження спеціального статусу рахунків, зокрема, не було надано ні договору з банку, за умовами якого банк відкрив боржнику рахунки із спеціальним режимом використання.

На думку приватного виконавця ним правомірно винесена постанова про арешт коштів боржника і підстав для зняття арешту не виявлено, оскільки боржником не надано належних доказів для підтвердження віднесення рахунку із спеціальним статусом, на які не можна звертати стягнення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Таким чином, дії приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 23.01.2020 у ВП № 60794639 та не зняття арешту з рахунків є правомірними.

28 липня 2020 року судом постановлена ухвала про витребування доказів з позивача. Відкладено судове засідання на 31.07.2020.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце його проведення були повідомленні належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно із частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи положення вищевказаних норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи у письмовому провадженні за наявними матеріалами справи.

Розглянувши позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, що наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

09.11.19 приватним нотаріусом КМНО Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 92953769 від 07.11.11, укладеним із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД» у розмірі 60411,54 грн.

05.12.19 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60794639 з примусового виконання виконавчого напису № 6706 від 09.11.19 (а.с. 41).

23.01.20 року відповідачем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди (а.с. 44-45), а також про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на рахунках в банківських установах, в тому числі у АТ «Райффайзен Банк Аваль» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця (а.с. 47-48).

У постанові про арешт коштів боржника від 23.01.20 зазначено, що арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1

25.02.20 та 04.03.20 приватним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну платну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 54-55, 57-58).

04.03.20 відповідачем, в межах виконавчого провадження № 60794639, складена вимога на адресу ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» із зобов`язанням останнього здійснювати відрахування 20% від залишку суми, а саме 61788,62 грн. (а.с. 63).

22.05.20 позивач звернулася до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки останній призначений для виплати заробітної плати, про що надала відповідні докази (а.с. 10-12).

Листом від 15.06.20 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вищевказаної заяви та знятті арешту з рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» з підстав того, що банком прийнята постанова про арешт коштів боржника. Окрім того, рахунок не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонена законом (а.с. 79).

Позивач вважає постанову відповідача від 23.01.20 року про арешт коштів боржника, в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль» протиправною та просить її скасувати.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 18 Закону 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У відповідності до частини четвертої статті 45 Закону № 1404-VIII на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Частиною п`ятою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Наведене в сукупності свідчить про те, що законодавцем зобов`язано виконавця вжити заходи щодо звернення стягнення в першу чергу на кошти та інше майно боржника.

Згідно з частиною першою, абзацами 1, 3 частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Наведене дозволяє дійти висновку, що приватний виконавець має право накласти арешт на кошти боржника після їх виявлення на рахунках.

Крім того, чинним законодавством передбачено можливість накладення арешту й на кошти боржника на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (із змінами) передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22, передбачено, що банк зупиняє видаткові операції по рахунку клієнта у випадку накладення на такий рахунок арешту. При цьому зазначено, що зупинення видаткових операцій має здійснюватися у межах суми, на яку накладено арешт, за винятком випадків, накладення арешту без зазначення такої суми.

З наведеного вбачається, що вказані вище положення не обмежують дії виконавця щодо накладення арешту, оскільки він може бути накладений як на всі кошти, так і на всі рахунки клієнта банку, без зазначення конкретного номера рахунку у банку, що, в свою чергу, не є порушенням прав боржника, як сторони виконавчого провадження.

При цьому, суд вважає за необхідне також зазначити, що згідно з положеннями статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Отже, такий вид стягнення, як стягнення на заробітну плату, звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, та має бути застосований як крайній захід у разі неможливості отримати борг у інший спосіб.

У спірних правовідносинах відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника від 23.01.20 ВП № 60794639, що узгоджується з наведеними положеннями Закону № 1404-VIII та Інструкції № 22.

Дослідивши оскаржувану постанову про арешт коштів боржника від 23.01.20 ВП № 60794639 встановлено, що зазначена постанова не містить конкретизації щодо застосування арешту на вказаний рахунок позивача в АТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме зазначення рахунку № 1345691, на який позивачу зараховується заробітна плата, натомість в ній зазначено про виключення - крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належить боржнику.

У спірних правовідносинах саме банк, в якому відкрито рахунок позивача, виконав постанову про арешт коштів боржника у спосіб арешту рахунку.

Отже, спір між позивачем і відповідачем виник під час виконання постанови про арешт коштів боржника.

Аналіз наведених норм чинного законодавства у сукупності зі встановленими обставинами, дозволяє суду дійти висновку про правомірність дій та рішень приватного виконавця по накладенню арешту на кошти позивача та відсутності правових підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 23.01.20 ВП № 60794639 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки на час винесення спірної постанови (23.01.20) приватному виконавцю не були відомі обставини про вид коштів, що надходили (надходять) на картковий рахунок боржника (позивачки), а тому на той час приватний виконавець діяв відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 має відкритий зарплатний рахунок IBAN/ НОМЕР_3 у АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335, , що підтверджується довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» вих. ВД9/30-62 від 22.05.20 (а.с. 13).

Згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» б/н від 29.07.20 на картковий рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в маріупольському відділенні № 1 згідно постанови приватного виконавця від 23.01.20 ВП № 60794639 про арешт коштів боржника в межах суми 69387,69 грн. накладено арешт.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначене свідчить про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Суд зазначає, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29.01.2020 у справі № 820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19.

Статтею 48 Закону № 1404-VІІІ визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статі 52 Закону № 1404-VІІІ не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює окремий порядок для звернення стягнення на кошти боржника (фізичної особи) у вигляді заробітної плати з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За змістом ч. 1 ст. 69 цього Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

При цьому, у силу приписів ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Аналогічна норма міститься в ст.128 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до ч. 1 і 2 якої при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Таким чином, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді заробітної плати чітко регламентований ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а тому звернення стягнення на всю виплачену фізичній особі заробітну плату суперечить законодавчо встановленому порядку.

Поряд з цим, ст. 43 Конституції України гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною ст. 115, ч. 5 ст.97 КЗпП України, ст. 22, ч.ч.1, 6 ст. 24, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Отже, накладення арешту на весь рахунок боржника (фізичної особи) у банку, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі заробітної плати, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина.

Частиною третьою статті 59 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VІІІ однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі по тексту - Інструкція), виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця / приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків.

Згідно з пунктами 9.3, 9.4 Інструкції арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 9.6 цієї глави.

Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Водночас абзац перший пункту 9.11 Інструкції передбачає, що банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

На підставі викладеного, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом є підставою для зняття виконавцем арешту з коштів боржника або його частини.

В матеріалах справи наявне звернення позивача із заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_4 , відкритому у АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки вказаний рахунок використовується для виплати заробітної плати (а.с. 10-12).

Разом із заявою про зняття арешту позивачем приватному виконавцеві була надана довідка АТ «Райффайзен Банк Аваль» про належність вказаного рахунку позивача у банку.

Проте відповідачем було відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви.

Враховуючи наведене, суд вважає відмову відповідача у знятті арешту з рахунку № UA1345691 у листі від 15 червня 2020 року з підстав відсутності надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звернути стягнення, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки саме на виконавця законом покладено обов`язок зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника або його частини у разі отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

З огляду на зазначене суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача у відзиві на позовну заяву.

До того ж, суд вважає необхідним зазначити, що у відповідності постанов відповідача від 25.02.20 та 04.03.20 звернуто стягнення на заробітну платну та інші доходи позивача.

04.03.20 відповідачем, в межах виконавчого провадження № 60794639, складена вимога на адресу ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» із зобов`язанням останнього здійснювати відрахування 20% від залишку суми, а саме 61788,62 грн.

З матеріалів справи слідує, що із заробітної плати позивача роботодавцем утримуються кошти в рахунок погашення боргу за ВП № 60794639 на користь АТ «Банк Форвард» з урахуванням основної винагороди приватного виконавця (а.с. 6, 7, 8).

Окрім того, згідно повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» 03.02.20 № 81-15-8/11246-БТ на виконання спірної постанови приватного виконавця накладено арешт на кошти в межах суми 69387,69 грн., що містяться на п/р № UA2074326/, який відкрити в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 .

Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасувати постанову суд вважає такими, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та ефективним, а саме: зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяну Леонідівну зняти арешт з коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на рахунку № НОМЕР_4 , який відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Маріупольське відділення №1).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи принципи адміністративного судочинства, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про скасування постанови ВП № 60794639 від 23.01.20 про арешт коштів боржника підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ухвалою суду від 21.07.2020 відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 840,80 грн., як за одну вимогу немайнового характеру, до ухвалення судового рішення у даній справі.

Враховуючи те, що судове рішення ухвалюється на користь позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 15, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про скасування постанови ВП № 60794639 від 23.01.20 про арешт коштів боржника задовольнити частково.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяну Леонідівну зняти арешт з коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на рахунку № НОМЕР_4 , який відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Маріупольське відділення №1).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 15, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA6026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106), судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA6026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106), судовий збір у розмірі 40 (сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Лазарєв