Справа № 620/703/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/703/20 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС України у Чернігівській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС України у Чернігівській області звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у сумі 406532,63 грн., з них: 375273,96 грн. податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та 31258,67 грн. податкового боргу по військовому збору.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що жодних доказів обізнаності відповідача про обов`язок сплати заявлених сум позивачем не надано, а судом першої інстанції не враховано, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача, як фізичну особу-підприємця, було знято з реєстрації 29.07.2014, тоді як податковим органом проведено перевірку за весь період 2016 року без врахування вищезазначеної обставини.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення надіслані відповідачу з дотриманням вимог п. 58.3 ст. 58 ПК України (за місцезнаходженням відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення), що підтверджується доказами, доданими до позову. Водночас, на виконання вимог ст. 59 ПК України відповідачу було направлено податкову вимогу № 191241-53 від 12.06.2019, проте податковий борг в добровільному порядку сплачено не було.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 12.11.2018 по 16.11.2018 посадовою особою позивача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки позивачем складено акт перевірки від 23.11.2018 №794/13/ (а.с.8-9), відповідно до якого перевіркою встановлено порушення відповідачем:

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України,, у результаті чого встановлено неподання до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;

- абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 та пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, позивач не включив суми доходів отриманих від ПАТ «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ - 09807750) за ознакою доходу « 126» в розмірі 1400529,34 грн. (заборгованість за основним боргом) до загального річного оподатковуваного доходу та не подав податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплатив податок на доходи фізичних осіб;

- пп.1.1 п.161 підрозділу 10 ПК України, занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2016 року на 21007,94 грн.

Всього за актом перевірки донараховано відповідачу, в результаті отримання додаткового блага (ознака 126), податку на доходи фізичних осіб у сумі 252095,28 грн. та військового збору у сумі 21007,94 грн.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 09.01.2019:

- №5, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн. (а.с.10);

- №5, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 26259,93 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням - 21007,94 грн., за штрафними санкціями - 5251,99 грн. (а.с.11);

- №5, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 315119,10 грн., в тому числі за основним платежем - 252095,28 грн., за штрафними санкціями - 63023,82 грн. (а.с.12).

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу позивача засобами поштового зв`язку, однак конверт повернувся неврученим з довідкою ВПЗ ф.20 із зазначенням причин повернення - за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.48).

З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати податкового боргу у сумі 406532,63 грн., а саме: по військовому збору у сумі 31258,67 грн. (недоїмка - 26259,93 грн. та залишок несплаченої пені - 4998,74 грн.) та по податку на доходи фізичних осіб у сумі 375273,96 грн. (недоїмка - 315289,10 грн. та залишок несплаченої пені - 59984,86 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками (а.с.6-7), з яких вбачається, що у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань з військового збору та з податку на доходи фізичних осіб, контролюючим органом, відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України, відповідачу нарахована пеня у сумі 4998,74 грн. та 59984,86 грн. відповідно.

З метою погашення податкового боргу, податковим органом направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 12.06.2019 №191241-53, яка була отримана відповідачем 15.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

У зв`язку з несплатою у встановлений законодавством строк суми податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що передбачені ПК України заходи не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, на час розгляду справи та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог доказів погашення податкового боргу, за визначеними податковими зобов`язаннями, відповідачем до суду не надано, як і не надано доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень або податкової вимоги, що свідчить про обґрунтованість адміністративного позову.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За приписами норм п.58.3 ст.58 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також, у відповідності до п.1 р.ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за № 902/30770, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Відповідно до п.7 р.IV вказаного Порядку податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Колегія суддів звертає увагу, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання.

При цьому, нормами п.п. 95.1 і 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких позивачем визначено відповідачу грошові зобов`язання, надіслані останньому 10.01.2019 за відомим місцезнаходженням відповідача (відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 31.08.2018, за якими відповідач з 20.09.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.47, 49).

Вказана поштова кореспонденція повернулась на адресу відправника з довідкою оператора поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» від лютого 2019 року (а.с.48).

Відтак, в силу п. 58.3 ст. 58 ПК України, вищевказані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Зазначене вище спростовує доводи апелянта, що відповідні податкові повідомлення-рішення не були вручені належним чином, а також його посилання на відсутність підписів і відміток на рекомендованих повідомленнях про їх отримання або інших доказів (чеків, реєстрів) про надсилання вищезазначеної кореспонденції.

Апелянт також зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача було знято з реєстрації 29.07.2014, тоді як податковим органом проведено перевірку за весь період 2016 року без врахування вищезазначеної обставини.

Так, дійсно, з 29.07.2014 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (за власним рішенням), водночас, перевірку податковим органом проведено за весь період 2016 року щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи ОСОБА_1 , а не щодо сплати відповідачем до бюджету податку на доходи, отриманих від його підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця, припинення якої зареєстровано з 29.07.2014.

Водночас, податковий борг виник за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в результаті не включення відповідачем (саме як фізичною особою) до складу доходів суму доходів, отриманих від ПАТ «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ - 09807750) за ознакою доходу « 126», як додаткове благо, в сумі 1400529,34 грн. (заборгованість за основним боргом).

Щодо зауважень апелянта, що в матеріалах справи взагалі не зазначено та відсутні будь-які докази, а в акті перевірки від 23.11.2018 №794/13/ не вказано, коли саме і яким чином відповідач отримав від ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти в сумі 1400529,34 грн., внаслідок чого у нього виникли податкові зобов`язання, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, за правилами п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 60 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, яким визначено до сплати транспортний податок, або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

При цьому, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №500/960/19, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень, на підставі яких йому визначені грошові зобов`язання, а отже на час розгляду справи та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог податкові повідомлення-рішення від 09.01.2019 №№ 5, 5, 5 (винесені на підставі акта перевірки від 23.11.2018 №794/13/), якими визначено податкові зобов`язання відповідача, є чинними та не скасовані, визначені в них податкові зобов`язання є узгодженими та набули статусу податкового боргу.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить висновку, що податковий борг у сумі 406532,63 грн. є таким, що підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови складено 30 липня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма