Справа № 200/6088/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 р. Справа№200/6088/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши при секретарі судового засідання Кабанової О.О. в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якого просила суд: визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року.

Ухвалою від 06 липня 2020 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 03 серпня 2020 року.

24 липня 2020 року представник відповідача надав засобами поштового зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог та матеріали пенсійної справи позивача.

03 серпня 2020 року в судове засідання сторони повідомлені належним чином не з`явились про причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та відзиву на адміністративний позов, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

З 05.01.2011 р. по теперішній час позивач працює у Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» на посаді начальника бюро організації праці і заробітної плати у цеху комплектації № 143.

З 01.05.2019 р. позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як одержувач пенсії за віком, призначеної та обчисленої у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачу стало відомо, що на теперішній час, починаючи з 01.06.2015 року ПрАТ «Азовзагальмаш», нараховувало належну позивачу заробітну плату, але не сплачувало єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим період її роботи, за який фактично була нарахована заробітна плата, але не сплачений ЄСВ, не зарахований позивачу до страхового стажу, що порушує її право на перерахунок пенсії.

19.11.2019 р. позивач звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області із заявою про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 01.06.2015 року по теперішній час та перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу за цей період та просила надати Довідку за даними персоніфікованого обліку (Форма ОК-5) на підтвердження неврахування до страхового стажу цього періоду.

Однак, у відповіді на її звернення Маріупольське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області листом від 09.12.2019 р. № 407/Т-01- 01-06 відмовило у задоволенні вищевказаних вимог, та в якості підстави відмови у зарахуванні вищевказаного періоду роботи до страхового стажу зазначило, що станом на 09.12.2019 року підприємством ПрАТ «Азовзагальмаш» внески сплачені по 31.05.2015 року, підстав для врахування до загального стажу роботи періодів за які не сплачені страхові внески не має. Крім того, позивачу відмовлено також і у наданні Довідки за даними персоніфікованого обліку (Форма ОК-5).

Вищевказані дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області позивач вважає протиправними та такими, що порушують її права та інтереси.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що рішенням управління від 07.05.2019 року, позивачу з 01.05.2019 року (дата наступна за датою досягнення пенсійного віку) призначено пенсію за віком на загальних умовах.

Стаж роботи позивача при призначені пенсії враховано по 31.05.2015 року. Загальний стаж роботи ОСОБА_1 , станом на день призначення пенсії становить 37 років, 05 місяців, 13 днів.

Стаж роботи за період з 01.06.2015 року по 30.04.2019 року (останній місяць, що передує місяцю звернення до управління із заявою про призначення пенсії за віком) не зараховано до загального стажу роботи при призначені пенсії, через відсутність даних про сплату ПрАТ «Азовзагальмаш» страхових внесків відносно позивача.

Відповідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менше 24 календарних місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати, з якої обчислена пенсія.

У разі, якщо застрахавана особа після призначення пенсії має менше як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через 2 роки призначення з урахуванням страхового стажу після її призначення та заробітної плати, з якої призначено пенсію.

Відповідач зазначає, що згідно до позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати управління зарахувати до загального стажу роботи період з 01.06.2015 по 23.06.2020 року, однак право на перерахунок пенсії із додаванням стажу роботи за період з 01 травня 2015 року (місяця призначення пенсії) по 23.06.2020 року позивач відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України №1058 здобуде через 24 календарних місяця після призначення пенсії. Пенсію позивачу призначено 01.05.2019 року, враховуючи означене право на перерахунок пенсії із додаванням стажу роботи після призначення пенсії ОСОБА_1 здобуде в травні 2021 року.

Відповідач також звертає увагу, що період трудових відносин з 01.05.2019 року по 23.05.2020 року виник пізніше дати призначення пенси - 01.05.2019 року. Станом на день призначення пенсії, означені правовідносини не були спірними, так як вони навіть не настали.

Вимога позивача в частині проведення перерахунку із додаванням стажу роботи в тому числі з 01.05.2019 року по 23.06.2020 року є передчасною, так як право на перерахунок пенсії із додаванням стажу роботи після призначення пенсії працюючи пенсіонери здобувають не раніше ніж через 24 календарних місяця після призначення пенсії.

Також відповідач зазначив, що пенсію призначено позивачу з 01.05.2019 року. Першу виплату пенсії проведено в червні 2019 року. Із позовною заявою до суду, ОСОБА_1 звернулась 23.06.2020 року. Доказів, що засвідчують тривале захворювання, або інші обставини що не давали можливості звернутися з позовом та призначити представника, інші причини, які не залежали від волі позивача, до суду надані не були.

Крім того, згідно до особистої заяви, ОСОБА_1 , її було зареєстровано на веб-порталі Пенсійного фонду, який надає можливість переглядати в режимі онлайн документи своєї електронної пенсійної справи: стаж, заробітна плата, розрахунок пенсії, а також подавати заяви про призначення, перерахунок пенсії.

Позивач до управління за отриманням виписки з розпорядження про призначення пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії не зверталась.

Враховуючи вимоги ст. 122 КАС України, вважає що не має правових підстав для проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з дати її призначення.

Відомості щодо наявного страхового стажу позивача підтверджуються трудовою книжкою НОМЕР_4 від 29 липня 1979 року.

Відтак, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами в трудовій книжці: №№ 15-17.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини не зарахування спірних періодів до страхового стажу, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Несвоєчасне виконання ПрАТ «Азовзагальмаш» обов`язку по своєчасній сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України фактично позбавило позивача соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення йому пенсії.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Дослідивши обставини справи суд встановив, що страхові внески за позивача підприємством сплачено по 31.05.2015 року, а пенсія позивачу призначена 01.05.2019. Таким чином на момент призначення пенсії позивачу відповідачем неправомірно не враховано період роботи позивача з 01.06.2015 року по 30.04.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

На момент призначення пенсії позивачу 01.05.2019 року відповідач нарахував їй 37 років 5 місяців 13 днів страхового стажу без врахування спірного періоду, тобто позивач на момент призначення пенсії мала більше ніж 30 років страхового стажу.

Враховуючи викладене, обмеження щодо проведення перерахунку встановлені абз.абз. 1, 3 ст. 42 Закону № 1058-IV до позивача не застосовуються, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, тож дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку з урахуванням всього спірного періоду є протиправними, а висновки, що право на перерахунок пенсії із додаванням стажу роботи після призначення пенсії ОСОБА_1 здобуде в травні 2021 року є помилковими.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача щодо врахування стажу роботи з 01.05.2019 по 23.06.2020 року (дата звернення до суду з адміністративним позовом) та проведення перерахунку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд зазначає, що він не наділений повноваженнями обчислювати дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до пільгового чи страхового стажу та проведення перерахунку, оскільки перерахунок пенсії позивача є обумовленим Законом наслідком відновлення порушених прав позивача щодо незарахування спірного періоду до пільгового стажу.

Тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року та зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути питання щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року з врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Щодо строків звернення до суду з позовною заявою суд зазначає наступне.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. Зі свого боку, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, насамперед з боку держави.

Тобто відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи зі змісту конституційного права на соціальний захист, зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18.02.2020 року у справі № 1840/3344/18.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається .зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його в.икористання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

06 липня 2020 року ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що даний адміністративний позов позивачем було подано до суду виключно у зв`язку з діями відповідача, які судом визнано неправомірними, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь Державного бюджету України в повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) повторно розглянути питання щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) з урахуванням страхового стажу за період з 01.06.2015 р. по 23.06.2020 року з врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 03 серпня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 03 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко