Справа № 202/2012/19
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2012/19
Провадження № 2-а/202/1/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2020 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мазниці Х.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколата Павла Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 березня 2019 року об 11 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом "MAN TGX" номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки "TAD Classic" номерний знак НОМЕР_2 , на автомобільній дорозі "Полтава-Олександрія" 70 км М-22 був зупинений інспектором поліції роти № 4 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, яким відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року.

Позивач зазначає, що вищевказаною постановою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП. У постанові зазначено, що водій здійснював перевезення вантажу, ширина якого становила 4 м без погодження з відповідним підрозділом Національної поліції, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Дану постанову позивач вважає незаконною, посилаючись на те, що правопорушення не вчиняв. Відповідачами не надано доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документа. Належні та допустимі докази вчинення ним правопорушення відсутні.

Як зазначено позивачем у позові, він здійснював перевезення вантажу, транспортні габарити якого не перевищували нормативно встановлених 2,6 м (ширина) та 4,0 м (висота), а саме ширина становила - 2,4 м, висота - 2,8 м. Габарити вантажу підтверджується копією товарно-транспортної накладної № 08/03-1 від 08.03.2019 року. Працівник поліції проводив заміри габаритів вантажу пристроєм "рулеткою", на який не було пред`явлено свідоцтва, виданого уповноваженим органом виконавчої влади у сфері метрології. В постанові про притягнення його до відповідальності працівником поліції не були вказані фактичні габарити транспортного засобу з вантажем.

Отже, посилаючись на недотримання відповідачем вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879, Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України, від 10.10.2013 № 1007/1207, Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" та інших нормативно-правових актів, у тому числі положень ст. 62 Конституції України , ст. ст. 251, 280, 283 КУпАП, позивач просить скасувати постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 був прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 червня 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесена ухвала щодо заміни співвідповідача - інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на належного.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в своєму адміністративному позові просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача - Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання також не з`явився.

Поряд із цим, представником Департаменту патрульної поліції в особі Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області за довіреністю Коломійцем О.Ю. був наданий відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, у своєму відзиві відповідач проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 заперечує, посилаючись на те, що 08.03.2019 року інспектором роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколатом Павлом Юрійовичем була винесена постанова серії ДП18 № 464566 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня приблизно об 11 год. 50 хв. керував транспортним засобом "MAN TGX" номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки "TAD Classic" номерний знак НОМЕР_2 на 70 км автомобільної дороги М-22 "Полтава-Олександрія", здійснюючи перевезення вантажу, ширина якого становила 4 м без погодження з відповідним підрозділом Національної поліції, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Зазначає, що згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Частиною 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами викладені в Правилах проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30.

Відповідно до пункту 4 Правил руху великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданого перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Таким чином, основним документом, який дає право на рух великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами та визначає умови і режим їх проїзду є дозвіл, що видається перевізнику відповідним підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства і т.д.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на руху здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 25 Правил дорожнього руху забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів ті інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідач зазначає, що в адміністративному позові позивач не заперечую, що він здійснював перевезення великогабаритного вантажу, був зупинений працівниками поліції, якими за допомогою рулетки здійснено заміри вантажу та встановлено, що його ширина перевищувала 2,6 м і становила 4 м. Також позивач не заперечує, що ним на вимогу працівника поліції не було надано для перевірки дозвільного документу уповноваженого органу на участь в дорожньому русі транспортного засобу, вагові та габаритні параметри якого перевищують нормативні. До адміністративного позову таких дозвільних документів позивачем також не додано.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 року періодичній повірці підлягають законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 даного Закону перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, затверджено постановою КМУ від 04.06.2015 року №374. Згідно цього переліку рулетки та лінійки вимірювальні відносяться до 44 та 54 категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної технічки відповідно та підлягають повірці у разі застосування рулеток у 7-му виді діяльності та лінійок вимірювальних - у 3, 7, 9 та 13-му виді діяльності.

Отже, під час визначення габаритних розмірів транспортних засобів вищезазначені засоби вимірювальної техніки періодичній повірці не підлягають. Ці засоби мають бути повірені у разі використання результатів вимірювань, отриманих за допомогою вищевказаних засобів вимірювальної техніки органами досудового розслідування, прокуратури та судів (12-й вид діяльності - згідно ст. 3 Закону).

Вважає, що пояснення позивача щодо відсутності у поліцейського необхідних повноважень щодо визначення меж габаритів машин не спростовують факт вчиненого правопорушення, а саме керування транспортним засобом "MAN TGX" номерний знак НОМЕР_1 та перевезення вантажу, ширина якого перевищувала 2,6 м без дозвільного документу на участь у дорожньому русі.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 року № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Отже, вважає, що доводи позивача щодо порушення порядку здійснення габаритно-вагового контролю є недоцільними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до значення терміну, наведеного в ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Копія товарно-транспортної накладної № 03/03-1 від 03.03.2019 року, яка додана позивачем до позовної заяви, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки оскаржувана постанова винесена інспектором поліції за правопорушення, вчинене 08 березня 2019 року.

Таким чином, позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 161 КАС України не додає належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, наведених в адміністративному позові.

Відповідач стверджує, що інспектором була дотримана процедура винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова складена відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, а також форми та бланку, що передбачені Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

На думку відповідача, позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підстави позову.

Позивач до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За цих підстав представник Департаменту патрульної поліції в особі Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Коломієць О.Ю. просив відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Також просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

При цьому представник відповідача відзначив про неможливість надання суду матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з направленням постанови на примусове виконання.

В свою чергу відповідач - інспектор поліції роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколат П.Ю. в судове засідання не з`явився.

Згідно з листом Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Сороколат П.Ю. звільнений зі служби.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що постановою інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколатом Павлом Юрійовичем серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови, 08 березня 2019 року об 11 годині 50 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "MAN TGX" номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки "TAD Classic" номерний знак НОМЕР_2 , на 70 км автомобільної дороги М-22 "Полтава-Олександрія" перевозив вантаж, ширина якого становила 4 м, без погодження з відповідними підрозділами Національної поліції, чим порушив п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На час винесення інспектором постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності стаття 132-1 КУпАП передбачала адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 222 КУпАП (в редакції, що діяла на час накладення на позивача адміністративного стягнення) органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (стаття 132-1).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, згідно з п. 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 4 пункту 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 3, 4, 6 Порядку).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

Аналіз наведених норм свідчить, що контроль на відповідність габаритів транспортного засобу певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу.

Згідно з п. 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1007/1207 працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Таким чином, можна дійти висновку, що працівник поліції під час здійснення зупинки транспортних засобів, зокрема для проведення габаритно-вагового контролю, здійснює перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку, а в разі відсутності такого дозволу вживає заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом та у випадку виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходи реагування, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

У постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначається, що ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, ширина якого становила 4 метри без відповідного погодження.

Позивач у своєму адміністративному позові заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, наполягаючи на тому, що здійснював перевезення вантажу, транспортні габарити якого не перевищували нормативно встановлених 2,6 м (ширина) та 4 метри (висота), а саме ширина становила 2,4 м, висота 2,8 м.

Проте матеріали справи не містять даних щодо здійснення відповідачем замірів габаритних параметрів транспортного засобу чи вантажу, перевезення якого здійснювалося позивачем.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, в тому числі в адміністративних справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Однак відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, суду не надано доказів здійснення габаритно-вагового контролю, проведення перевірки відповідності габаритів транспортного засобу та вантажу певним нормам, а також недотримання позивачем умов руху транспортного засобу із складенням відповідного документу.

Відповідачем не надано доказів, які б містили фіксацію габаритів вантажу, який перевозив позивач, та який би мав ширину понад 2,6 метри.

В даному випадку дані про те, що позивачем здійснювалося перевезення вантажу, ширина якого становила 4 метри, як зазначено в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, нічим об`єктивно не підтверджені.

В матеріалах справи відсутні показання будь-яких технічних приладів або технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які б містили докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі судом встановлювався строк для подання доказів, які підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення проти адміністративного позову.

Крім того, відповідачу пропонувалося надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд враховує, що в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було зазначено, на підставі яких доказів відповідач дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Доводи відповідача щодо перевезення позивачем вантажу, габарити якого (ширина) перевищують 2,6 метри, об`єктивно нічим не підтверджені.

Натомість позивачем, окрім копії товарно-транспортної накладної № 03/03-1 від 03 березня 2019 року, на яку відповідач посилається як на неналежний доказ, була надана суду копія товарно-транспортної накладної № 08/03-1 від 8 березня 2019 року (а.с. 15), відповідно до якої водієм ОСОБА_1 здійснювалося переміщення вантажу - комбайну зернозбирального Case IH АХІАL - FLOW 2388, габарити якого 2,5 м на 3,8 м (пункт навантаження: Дніпропетровська область, смт Слобожанське, вул. Жасминова, буд. 27, пункт розвантаження: Полтавська область, Кобеляцький район, с. Олександрія).

Слід відзначити, що, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, відповідач у постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення, взагалі не зазначив вид вантажу, перевезення якого здійснювалося позивачем, та його характеристику (вид, марку, модель у випадку, наприклад, якщо це була певна техніка).

Відсутність у постанові таких даних позбавляє суд можливості перевірити доводи сторін щодо габаритів вантажу, який перевозився позивачем, відповідно до технічних характеристик.

Суд звертає увагу, що до постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення будь-які докази (документи, фото чи відеозапис) не додаються, оскільки такі в пункті 7 постанови не зазначені.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо не доведення відповідачем у законодавчо встановлений спосіб факту вчинення ним правопорушення, передбаченого статтею 132-1 КУпАП, оскільки належні та допустимі докази, що габарити вантажу, який перевозив позивач, потребували спеціального дозволу відповідно до п. 22.5 ПДР відсутні.

Суд виходить з того, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Аллене де Рібемон проти Франції" від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Суд відзначає, що правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що в даному випадку зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, у частині того, що позивач не заперечує, що він здійснював перевезення великогабаритного вантажу, був зупинений працівниками поліції, якими за допомогою рулетки здійснено заміри вантажу та встановлено, що його ширина перевищувала 2,6 м і становила 4 м, а також ним на вимогу працівника поліції не було надано для перевірки дозвільного документу уповноваженого органу на участь в дорожньому русі, суд не може взяти до уваги, оскільки вони повною мірою не відповідають фактичним обставинам справи. Так, позивач у своєму позові факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме перевезення вантажу шириною 4 метри, що вимагає наявність відповідного дозвільного документа, заперечує.

Доводи сторін щодо повірки відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засобу вимірювальної техніки (рулетки), за допомогою якого вимірювалися габарити вантажу, в даному випадку не мають правового значення для вирішення справи, оскільки суду взагалі не було подано даних щодо результату такого виміру. Відповідний акт чи інший документ, який містить фіксацію габаритів вантажу, що перевозився позивачем, або будь-який інший доказ, що містить такі дані, суду не наданий.

Тож, з урахуванням приписів статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що постанова серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року, винесена інспектором роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколатом Павлом Юрійовичем, який в даному випадку діяв відповідно до статті 222 КУпАП від імені відповідного підрозділу органу Національної поліції, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП, не може вважатися законною.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме щодо габаритів вантажу, який він перевозив, у даному випадку не спростовують неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки в силу приписів Конституції України позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість та з огляду на норми КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності. Однак будь-які докази до постанови відповідача не додаються та безпосередньо суду надані не були.

Самі по собі доводи відповідача про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення без їх підтвердження відповідними доказами не можуть бути прийняті судом як достовірні, оскільки вони не можуть вважати безсторонніми, відповідач є заінтересованим у результаті розгляду справи.

Суд враховує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що постанова інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколата Павла Юрійовича серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 132-1 КУпАП закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 243-246, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 39600, м. Кременчук, проїзд 40 років ДАІ, 3), інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколата Павла Юрійовича (робоча адреса: 39600, м. Кременчук, проїзд 40 років ДАІ, 3) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову інспектора роти № 4 Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Сороколата Павла Юрійовича серії ДП18 № 464566 від 08.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 132-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений під час дії карантину згідно з пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко