Справа № 640/22647/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЙЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, третя особа: Державна судова адміністрація України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати Позивачу суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», в період з 4 грудня 2018 року по дату ухвалення рішення у справі;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача суму недоотриманої суддівської винагороди з 4 грудня 2018 року по дату ухвалення рішення у справі, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач із 2007 року є суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання. Вважає, що Відповідач здійснює йому виплату суддівської винагороди з 4 грудня 2018 року не у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, як це визначено п. 23 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIІІ, тобто з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати, а на підставі норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIІІ, який передбачає здійснення такого обрахунку, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Також, Позивач звертав увагу на те, що 04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 11-р/2018, яким, серед іншого, визнано таким, що не відповідає Конституції України положення ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 р. № 192-VIІІ та встановлено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат». Отже, рішенням Конституційного Суду України підтверджено правомірність застосування до спірних правовідносин виключно первинної редакції ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, яка передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду, починаючи з січня 2015 року, встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом. Тому саме такий розмір заробітної плати має застосовуватись для призначення та виплати позивачу суддівської винагороди як судді до проходження ним кваліфікаційного оцінювання. Позивач вважає, що розмір його посадового окладу до проходження кваліфікаційного оцінювання у 2018 році має становити 55845 грн. 00 коп. Вказав, що пункт 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 рудня 2016 року № 1774-VIII, не підлягає застосуванню при обчисленні йому суддівської винагороди, зокрема і з тих підстав, що її розмір визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, обчисленої на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII та Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII у період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва нарахувати та виплатити судді ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 04 грудня 2018 рокупо 31 грудня 2019 року, обчислену на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу судді, розрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII та Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) з 23 липня 2020 року, відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що провадження у справі необхідно зупинити з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного Суду 16 серпня 2019 року відкрито провадження у зразковій справі № 200/9195/19-а за адміністративним позовом судді до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії. Суть спору в цій справі полягає в тому, що позивач є діючим суддею місцевого суду. Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Як наслідок, на думку Позивача, це положення Закону підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат". Отже, Позивач вважає, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України кожен суддя, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, починаючи з 4 грудня 2018 року мав право на отримання суддівської винагороди на основі посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Тоді як Відповідач, всупереч приписів статті 19 Конституції України та діючого законодавства, зокрема Закону України "Про судоустрій і статус суддів", нараховує суддівську винагороду на підставі розміру прожиткового мінімуму. Відтак позивач просить суд визнати протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування й виплати судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за період з 04.12.2018 року до 30.06.2019 року суддівської винагороди із застосуванням розміру посадового окладу 15 прожиткових мінімумів та зобов`язання відповідача провести нарахування й виплату суддівської винагороди судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на підставі рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018 на основі 15 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Верховного Суду від 11 березня 2020 року у зразковій справі № 200/9195/19-а (адміністративне провадження № Пз/9901/17/19) відмовлено в задоволенні адміністративного позову судді до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії.

Обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

- відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень (обласне територіальне управління Державної судової адміністрації України);

- спір стосується виплати суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді суддівської винагороди відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII із застосуванням прожиткового мінімуму як розрахункової величини, замість застосування для розрахунку мінімальної заробітної плати, після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018;

- позовні вимоги полягають у визнанні протиправними дій відповідача щодо нарахування й виплати суддівської винагороди із застосуванням розміру посадового окладу 15 прожиткових мінімумів та зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплату такої винагороди на основі розрахункової величини 15 мінімальних заробітних плат, починаючи з 4 грудня 2018 року.

Дослідивши матеріали даної адміністративної справи та враховуючи суть позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що вона відповідає ознакам типової.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в резолютивній частині рішення Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 200/9195/19-а (адміністративне провадження № Пз/9901/17/19) вказано, що рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у зразковій справі № 200/9195/19-а (адміністративне провадження № Пз/9901/17/19) відкрито провадження за апеляційною скаргою Позивача про перегляд рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2020 року.

Тобто, рішення Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 200/9195/19-а (адміністративне провадження № Пз/9901/17/19) не набрало чинності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 291 КАС України суд, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі. Провадження у типовій справі підлягає відновленню з дня набрання законної сили рішенням Верховного Суду у відповідній зразковій справі.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, рішення у якій не набрало законної сили, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 200/9195/19-а (адміністративне провадження № Пз/9901/17/19).

Керуючись ст. ст. 236, 241, 242, 243, 248, 311, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Зупинити апеляційне провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення недоотриманої суддівської винагороди - до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 200/9195/19-а (№ Пз/9901/17/19).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко