Справа № 806/2153/17
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2153/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

28 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про закінчення виконавчого провадження №54050595 від 17.07.2017 та скасувати її.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі №806/2073/15 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 скасовано, прийнято нову, якою позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області №542 о/с від 17 червня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції Перегуди А.П.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області №67 о/с від 27.01.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Житомирського МВ УМВС України" в частині клопотання перед керівництвом УМВС щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області №96 о/с від 10 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та призначення на посаду старшого дільничого Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області.

Поновлено ОСОБА_1 на попередню посаду старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області №815 о/с від 22 червня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС, наказ №172 о/с від 03 липня 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п."е" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни), та наказ №234 від 31.08.2015 про внесення змін до пункту наказу УМВС №172 о/с від 03.07.2015.

Зобов`язано УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік."

17.03.2017 у справі №806/2073/15 видано виконавчий лист №6466/17.

01.06.2017 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54050595 з виконання вказаного виконавчого документа.

17.07.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шевчук Ганною Ігорівною прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що згідно повідомлення боржника та доданих копій наказів, виданих УМВС України в Житомирській області, вбачається, що рішення суду виконано фактично, а саме поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу та надано невикористану відпустку терміном 105 діб за 2014, 2015 та 2016 роки).

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст. 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В силу ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В силу ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону.

Частиною 2 ст. 65 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження з підстав, визначених у п.8 ч.1 ст.49 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Рішення суду про поновлення особи на роботі уважається виконаним з моменту прийняття уповноваженим органом чи особою наказу про поновлення незаконно звільненого працівника та внесення відповідного запису до його трудової книжки.

Разом з тим, наказом Управління МВС України в Житомирській області від 21 березня 2017 року №5 о/с (з урахуванням змін і доповнень, унесених наказами від 27 квітня 2017 року №7 о/с та від 13 травня 2017року № 9 о/с) позивача з 13 липня 2015 року поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу Управління МВС України в Житомирській області, а до його трудової книжки, на підставі вказаного наказу, було внесено запис про поновлення на службі.

При цьому, доводи позивача з приводу того, що внаслідок прийняття вказаних наказів він не був фактично поновлений і допущений до роботи, адже відповідний штат Управління МВС України в Житомирській області скорочено у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про Національну поліцію", а тому не було підстав уважати, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року в справі №806/2073/15 в частині поновлення на роботі була фактично виконана є безпідставними.

Слід зазначити, що у випадку коли на момент виконання рішення суду про поновлення на роботі підприємство, установа, організація, з якого (якої) стягувача було незаконного звільнено, реорганізовується, у зв`язку з чим посада, яку обіймав стягувач, скорочується, власник або уповноважений орган (особа) зобов`язані запропонувати стягувачу рівнозначну посаду, а в разі відсутності таких посад або відмови стягувача - розпочати процедуру вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва i праці з додержанням вимог, передбачених трудовим законодавством.

Відтак, неможливість фактично приступити до виконання обов`язків за посадою, викликана об`єктивними чинниками (припиненням юридичної особи унаслідок реорганізації чи ліквідації підприємства, установи, організації), не дає підстав уважати, що відповідне рішення суду в спірних правовідносинах не було виконане.

Що стосується доводів позивача про те, що в оскаржуваній постанові вказано: "надано невикористану відпустку", в той час як потрібно щорічну, оскільки у виконавчому листі вказано: "Зобов`язати УМВС України в Житомирській області надати позивачу щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік", слід зазначити наступне.

Законом України "Про відпустки" допускається таке словосполучення як "невикористані дні щорічної відпустки", а тому суд приходить до висновку, що "невикористана відпустка" та "щорічна відпустка" є тотожними поняттями, у зв`язку з чим твердження позивача є безпідставним.

Стосовно внесення запису до трудової книжки позивача про поновлення його на посаді в частині дати такого поновлення, а саме замість 10.04.2015, яка є правильною, на думку позивача, вказано - 07.03.2015, слід звернути увагу на таке.

У постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі №806/2073/15 та у виконавчому листі не зазначено дату, з якої підлягає поновленню позивач на посаді. Наказами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 21.03.2017 №5 о/с, від 27.04.2017 № 7о/с та від 13.05.2017 №9 о/с капітана міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді. За роз`ясненням судового рішення або ж щодо ухвалення додаткового рішення у справі в частині дати поновлення на момент виконання сторони не звертались.

За приписами п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, про що й було зроблено відповідний запис.

Також слід зазначити, що на відповідача у цій справі приписами Закону №1404-VIII не покладено обов`язку контролювати правильність ведення боржником записів у трудовій книжці стягувача.

Поряд з цим, позивач посилається на те, що державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було невчасно його повідомлено про закриття виконавчого провадження, а саме не на слідуючи день, як встановлено ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", а лише 25.07.2017.

Такі доводи позивача є необґрунтованими, з огляду на наступне.

В силу ст.28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи те, що 17.07.2017 за вих.№ 3.2/14354 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області позивачу направлялась постанова від 17.07.2017, винесена при примусовому виконанні виконавчого документу № 806/2073/15 від 17.03.2017, виданого Житомирським апеляційним адміністративним судом та те, що чинним законодавством України не зазначено виключний спосіб повідомлення сторін виконавчого провадження про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поштове направлення постанови, здійснене в день прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження є належним та вчинено відповідно до ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", до того ж в даному випадку датою повідомлення позивача вважається дата направлення поштою спірної постанови, а не дата отримання позивачем постанови про закриття виконавчого провадження.

Водночас, порушення передбачених ст.28 Закону №1404-VIII строків направлення постанови про закінчення виконавчого провадження ніяким чином не свідчить про її протиправність.

Відносно доводів позивача, що його листом від 18.07.2017 № 3.2/14376 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повідомив про те, що виконавче провадження № 5050595 перебуває на виконанні в той час, як згідно постанови про закриття виконавчого провадження від 17.07.2017 року ВП № 5050595 17.07.2017 було закрито, слід зазначити, що в листі від 18.07.2017 № 3.2/14376 була допущена описка в частині зазначення, що виконавче провадження № 5050595 перебуває на виконанні.

Слід звернути увагу, що надалі в тексті листа від 18.07.2017 № 3.2/14376 зазначено, що 17.07.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, як наслідок вищевикладені доводи позивача є безпідставними.

Так, Верховний Суд приймаючи рішення у справі №806/2153/17 про повернення її на новий розгляд вказав, що джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Водночас Верховний Суд погодився з доводами позивача щодо передчасності висновків судів попередніх інстанцій про фактичне виконання в повному обсязі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року в справі №806/2073/15 у частині надання йому щорічної відпустки за 2014, 2015 та 2016 роки. Вказав, що суди попередніх інстанцій не дослідили, чи оплатило Управління МВС України в Житомирській області відпустку, надану позивачеві на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року в справі №806/2073/15, й не надали оцінки тому, чи можна уважати фактично виконаним у повному обсязі рішення суду про надання щорічної відпустки, якщо надання цієї відпустки не супроводжувалося її оплатою.

Так, з метою з`ясування обставин щодо виконання рішення суду в частині надання позивачу щорічної відпустки за 2014, 2015 та 2016 роки, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 зобов`язано УМВС України в Житомирській області надати до 04 травня 2020 року докази оплати позивачу відпусток за 2014, 2015, 2016 роки, що надані на підставі наказу від 21.03.2017 №5 о/с.

На виконання вимог ухвали суду від 06.04.2020 листом від 04.05.2020 №275/105/05/26-2020 надано копію довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 02.08.2017 №1303/29/01-2017 про нарахування позивачу за період з 07.03.2017 по 22.06.2017 грошового забезпечення в сумі 4291,99 грн та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 7881,25 грн..

Вказані суми виплачені 31.07.2017, про, що свідчить платіжне доручення від 28.07.2017 №19.

Що стосується оплати позивачу відпусток за 2014, 2015, 2016 роки у листі від 04.05.2020 №1303/29/01-2017 вказано, що питання правомірності нарахування позивачу грошового забезпечення в період його перебування у відпустці було предметом розгляду в адміністративній справі №806/2497/17. Вказано, що Верховний Суд приймаючи рішення погодився і висновком Сьомого апеляційного адміністративного суду, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як встановлено, вирішуючи спір між сторонами по суті у справі №806/2497/17 судами розглядались вимоги позивача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 07.03.2017 до 22.06.2017 та одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи із розміру посадового окладу 3200 грн..

Обставини оплати відпусток за 2014, 2015, 2016 рік судами у справі №806/2497/17 не встановлювались.

З матеріалів справи встановлено, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 13.05.2017 № 9 о/с, на підставі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 № 806/2073/15 позивачу надано невикористані відпустки за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік терміном 105 діб.

Однак, звертаючись до суду, позивач наполягав на тому, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, надавши йому 105 днів невикористаної відпустки за 2014, 2015 та 2016 роки, їхню оплату не здійснило.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР передбачено, що право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України "Про відпустки" заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Тобто, усі дні щорічної відпустки мають бути оплачені до її початку.

Враховуючи наведене, судом не встановлено доказів повного виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 у справі №806/2073/15 в частині зобов`язання УМВС України в Житомирській області надати позивачу щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік Ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області та її оплати.

Отже, відсутні підстави вважати рішення суду в справі №806/2073/15 в частині надання позивачу невикористаних відпусток за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік терміном 105 діб та їх оплати фактично виконаним в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.