Справа № 300/1409/20
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2020 р. справа № 300/1409/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

представника відповідача - Кузика І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.06.2019 про стягнення виконавчого збору в сумі 85691,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кузика І.І. від 14.06.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №54998432.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у виконавчому провадженні примусово було виконано лише частину рішення, а по стягнутих сумах виконавчий збір відраховано в порядку вимог ст.45 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу за умови повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з позивача подвійної суми виконавчого збору, якщо стягувач повторно протягом року звернеться до державного виконавця. Вважає незаконним застосування до існуючих правовідносин нової редакції частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що виконавчий збір стягується в розмірі 10% від суми боргу. Стверджує, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду, та фактичне стягнення суми боргу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, із врахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових справ, визначених статями 268, 269, 271 КАС України.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Зазначає, що сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується в розмірі 10% від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Також зазначає, що з врахуванням вимог ч.3 ст.40, ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, зокрема, передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що зазначена в оскаржуваній постанові від 14.06.2019 сума виконавчого збору відповідає сумі виконавчого збору, яка залишилася несплаченою в межах виконавчого провадження №54998432. Вважає, що посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується лише за фактично стягнені державним виконавцем кошти не можуть братись до уваги, оскільки відповідно до ст.37 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Звертає увагу, що ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачала стягнення виконавчого збору у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, з огляду на внесення змін, діяла до 28.08.2018.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча у відповідності до вимог ст.268 КАС України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. На адресу суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, проте клопотання подано неуповноваженою особою, не підтверджено належними доказами. Зокрема, на виконання вимог ч.4 ст.59 Кодексу адміністративного судочинства України до клопотання не додано довіреності або ордеру адвоката, що унеможливлює суд встановити належні повноваження особи. Вказані у клопотанні обставини, як підстава для відкладення розгляду справи, не підтверджені будь-якими доказами.

Згідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

З таких обставин, суд вирішив справу за відсутності позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2016 у справі №344/10340/15-ц, серед іншого, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 23.04.2007 в розмірі 35829, 84 доларів США, з яких: 33296,41 доларів США - заборгованість за простроченими кредитом, 2533,43 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, а також 25000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.

03.01.2017 Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист з виконання рішення суду у справі №344/10340/15-ц.

На підставі зазначеного виконавчого листа, 25.10.2017 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП №54998432 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором № від 23.04.2007 в розмірі 35829, 84 доларів США, з яких: 33296,41 доларів США - заборгованість за простроченими кредитом, 2533,43 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, а також 25000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами (а.с. 58).

Пунктом 3 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54998432 від 25.10.2017 стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 98058,18 грн.

25.10.2017 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про арешт майна боржника. 31.10.2017 винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій. Постановами від 29.11.2017, 25.01.2018 описано та накладено арешт на майно боржника. 19.06.2018, 10.07.2018, 30.07.2018 проводились електронні торги.

12.06.2019 відповідачу надійшла заява стягувача АТ "УкрСиббанк" про повернення виконавчого документа без виконання в порядку, передбаченому п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.78).

14.06.2019 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавчий збір у сумі 85691,14 грн. виділено в окреме провадження (а.с. 80).

14.06.2019, в межах виконавчого провадження №59369043, головним державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85691,14 грн. (а.с. 42).

Позивач, вважаючи таку постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (надалі також - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно частини 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до вимог частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно положень частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності до вимог частини 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - прийняття 14.06.2019 оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою виконавчий збір не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Суд зазначає, що стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, у зв`язку з чим настали наслідки які передбачені частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Як слідує з матеріалів справи, головним державним виконавцем одночасно з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, 14.06.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85691,14 грн. Зазначена у цій постанові сума виконавчого збору відповідає сумі виконавчого збору, яка залишилися несплаченою в межах виконавчого провадження ВП №54998432.

При цьому, на час прийняття оскаржуваної постанови згідно частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає, зокрема, примусовому стягненню.

Твердження позивача, що виконавчий збір стягується лише за фактично стягнені державним виконавцем кошти суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд звертає увагу, що частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята 14.06.2019, тобто під час дії вказаної редакції Закону.

Суд також зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на зазначені у позові правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, з огляду на відмінні ніж у цій справі фактичні обставини справи. Суд зазначає, що предметом оскарження у справі №2540/3203/18 була постанова про стягнення виконавчого збору від 03.08.2018, тобто дослідженню судом підлягала перевірка дій відповідача у правовідносинах, які виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

З огляду на наведене вище суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, постанова про стягнення виконавчого збору від 14.06.2019 ВП №59369043 прийнята відповідачем правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду. Так, як зазначає позивач у позовній заяві, про прийняття відповідачем в тому числі постанови про стягнення виконавчого збору від 14.06.2019 ВП №59369043 він дізнався 09.06.2020, а доказів зворотнього відповідач суду не надав.

Підстав для розподілу судових витрат у справі судом не встановлено.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.