Справа № 560/3432/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3432/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

29 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Мацького Є.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Білого В.В.,

представника відповідача: Поліщука Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полларді фешн груп" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2019 року ТОВ "Полларді фешн груп" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2019 №.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що наданими до перевірки товарно-транспортними накладними не підтверджується переміщення ТМЦ; відсутні документи про якість та виробників придбаної продукції, що унеможливлює встановлення її походження; згідно з податковою інформацією ФОП ОСОБА_1 не імпортувала та не поставляла придбану позивачем продукцію, що свідчить про нереальність господарської операції.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

24 березня 2020 року до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Хмельницькій області про залишення позову без розгляду, яка мотивована тим, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2019 року заяву Головного управління ДПС у Хмельницькій області про залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Полларді фешн груп" без розгляду залишено без задоволення у зв`язку з порушенням вимог ч.2 ст.240 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в обґрунтування апеляційної скарги відповідач не зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду.

З урахуванням вимог ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів надає оцінку правомірності рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 21.03.2019 №684 посадові особи відповідача здійснили документальну планову виїзну перевірку щодо дотримання ТОВ "Полларді фешн груп" податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 07.08.2015 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт від 08.04.2019 №0212/22-01-14-01/39940691, яким зафіксовано порушення пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 щодо заниження ТОВ "Полларді фешн груп" податку на прибуток всього в сумі 444669,00 грн, в тому числі за 2016 рік в сумі 269640,00 грн, за 2018 рік в сумі 175029,00 грн.

На підставі зазначеного акту податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 10.05.2019 №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 555836,25 грн, в тому числі 444669,00 грн за основним платежем та 111167,25 грн за штрафними санкціями.

Позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням від 17.07.2019 №33363/6/99-99-11-04-01-25 ДФС України залишила скаргу ТОВ "Полларді фешн груп" без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 10.05.2019 № без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 10.05.2019 № протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірність податкового повідомлення-рішення від 10.05.2019 №.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПК України.

Так, згідно з п.44.1-44.3 ст.44 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону № 996-ХІV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу наведених норм колегія суддів дійшла висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про факт реальної зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до акта перевірки підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 269640,00 грн за 2016 рік слугували висновки податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між ТОВ "Полларді фешн груп" та ФОП ОСОБА_1 в серпні та жовтні 2016 року щодо придбання ТМЦ на суму 1498000,00 грн.

Оцінюючи доводи учасників справи щодо підтвердження реальності вказаної господарської операції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "Полларді фешн груп" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір поставки від 01.09.2016 №06-09/2016 (т.1, а.с.154-156) та додаткову угоду від 05.09.2016 (т.1, а.с.157).

За умовами вказаного вище договору ФОП ОСОБА_1 поставила та передала у власність ТОВ "Полларді фешн груп" товар на суму 1498000,00 грн, що підтверджується видатковими накладними від 02.08.2016 №1, від 07.08.2016 №2, від 09.08.2016 №3, від 12.08.2016 №4, від 16.08.2016 №5, від 18.08.2016 №7, від 21.08.2016 №7, від 23.08.2016 №8, від 28.08.2016 №9, від 03.10.2016 №1, від 06.10.2016 №2, від 10.10.2016 №3, від 14.10.2016 №4, від 19.10.2016 №5, від 23.10.2016 №6, від 26.10.2016 №7, від 29.10.2016 №8, від 28.10.2016 №1(т.1, а.с.167-187).

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (т.1, а.с.188) підтверджується оплата товару за договором поставки від 01.09.2016 №06-09/2016 в сумі 1498000,00 грн, станом на 31.12.2016 заборгованість між контрагентами відсутні.

Головне управління ДФС у Хмельницькій області провело документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатом якої склало довідку від 01.07.2019 №0500/22-01-13-03/ (т.2, а.с.1-10), згідно з якою дохід ФОП ОСОБА_1 у 2016 році отримала дохід в грошовій безготівковій формі від оптової торгівлі в сумі 1498000,00 грн, що узгоджується з даними ТОВ "Полларді фешн груп" щодо оплати поставки товару за договором від 01.09.2016 №06-09/2016. Податковим органом також встановлено відсутність порушень податкового законодавства.

Водночас, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на повідомлення оперативного управління ГУ ДФС в Хмельницькій області про те, що ФОП ОСОБА_1 відмовилась підтвердити взаємовідносини з ТОВ "Полларді фешн груп", оскільки вказана інформація не підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Крім того, відмова надати інформацію не свідчить про відсутність господарської операції за умови підтвердження руху активів від продавця до покупця.

На підтвердження господарської операції з поставки ТМЦ ТОВ "Полларді фешн груп" надало до перевірки товарно-транспортні накладні (т.1, а.с.190-213).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що обсяги та номенклатура поставленого товару, зазначені в ТТН, не відповідають обсягу та номенклатурі товару за видатковими накладними.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Пунктами 1, 2 вказаного Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: обов`язковим документом є - товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Водночас, наявність чи відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, подорожніх листів чи транспортних накладних, стосуються дотриманням чи порушення правил перевезень автомобільним транспортом і не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Таким чином, наявність недоліків в ТТН не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції у разі підтвердження руху активів контрагентів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач не надав під час перевірки документів щодо якості та виробника товару.

Водночас, сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції.

Крім того, придбаний позивачем у ФОП ОСОБА_1 товар (аплікації в асортименті, атлас в асортименті, бісер, брошка, дублірин, мережевий зубець, каміння, комплекти бірок, жемчуг, підкладка, тощо) не підлягає обов`язковій сертифікації на території України, тому не існує механізму визначення його походження.

На підтвердження відсутності реального постачання товару за договором від 01.09.2016 №06-09/2016 відповідач посилається на те, що згідно з податковою інформацією не підтверджується рух продукції по ланцюгу постачання від виробника до кінцевого споживача.

Водночас, податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача за ланцюгами постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року в справі №804/939/16 (провадження №К/9901/376/17).

Отже, доводи відповідача не можуть ґрунтуватися виключно на податковій інформації та не є безумовним підтвердженням відсутності реальності господарської операції за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

В той же час реальність вчинюваної господарської операції - це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

Таким чином, вказані доводи відповідача не спростовують фактичного руху активів позивача та здійснення оплати за договором, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, що містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.188).

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем первинні документи підтверджують отримання позивачем товару, його оплату та використання для безпосередньої господарської діяльності підприємства, тому доводи відповідача про відсутність реальних господарських операцій між ТОВ "Полларді фешн груп" та ФОП ОСОБА_1 в серпні та жовтні 2016 року щодо придбання ТМЦ на суму 1498000,00 грн є необґрунтованими.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо завищення позивачем собівартості реалізованої продукції, колегія суддів виходить з наступного.

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (далі - П(С)БО 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.

П. 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п. 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п.11 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

П. 16 П(С)БО 16 передбачено, що до змінних загальновиробничих витрат належать витрати на обслуговування і управління виробництвом (цехів, дільниць), що змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно до зміни обсягу діяльності. Змінні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо), виходячи з фактичної потужності звітного періоду.

До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати на обслуговування і управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об`єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо) при нормальній потужності. Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. Загальна сума розподілених та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат не може перевищувати їх фактичну величину.

Відповідно до п.4 П(С)БО 16 нормальна потужність - очікуваний середній обсяг діяльності, що може бути досягнутий за умов звичайної діяльності підприємства протягом кількох років або операційних циклів з урахуванням запланованого обслуговування виробництва.

З акту перевірки встановлено, що ТОВ "Полларді фешн груп" надало до перевірки розрахунок коефіцієнтів загальновиробничих витрат за 2018 рік з урахуванням нормальної та фактичної потужності.

Однак, вказані коефіцієнти не були враховані податковим органом, оскільки у розрахунку позивача за 2017 рік не враховано загальний обсяг випущеної продукції та випуск продукції в штуках відповідно до росту чисельності працівників.

При цьому ані в акті перевірки, ані в обґрунтування апеляційної скарги податковий орган не обґрунтовує, який показник нормальної потужності застосовував податковий орган для визначення коефіцієнту загальновиробничих витрат за 2018 рік та обрахунку суми загальновиробничих витрат, що підлягають врахуванню у залишках готової продукції.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що оскільки розрахунок коефіцієнтів нормальної та фактичної потужності не підтверджується документальними доказами, позивач був зобов`язаний врахувати частину загальновиробничих витрат в сумі 972 381 грн у залишках готової продукції.

Водночас, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що залишки готової продукції, виготовленої в 2018 році станом на 31.12.2018 року не обліковувались.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час в матеріалах справи відсутні письмові докази на підтвердження обсягу залишків готової продукції станом на 01.01.2018 року, а також наявності та обсягу залишків виготовленої у 2018 році продукції станом на 31.12.2018 року.

Таким чином, відповідач не обґрунтував правомірність визначення суми 972 381,00 грн як розміру витрат з урахуванням залишків готової продукції на кінець звітного періоду.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Такі дані встановлюються згідно зі ст.20 ПК України.

Відповідно до пункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючий орган під час проведення перевірки має право, зокрема, вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Водночас, інвентаризація залишків готової продукції ТОВ "Полларді фешн груп" під час проведення перевірки не проводилася, в акті перевірки від 08.04.2019 №0212/22-01-14-01/39940691 відсутні відомості про обсяг залишків готової продукції станом на 31.12.2018 року. акт інвентаризації залишків готової продукції до акта перевірки не долучено.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довів необхідність віднесення до складу залишків готової продукції витрат в сумі 972 381,00 грн на підставі п.16 П(С)БО 16 та відповідного донарахування зобов`язань з податку на прибуток підприємства у 2018 році.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 липня 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Мацький Є.М. Смілянець Е. С.