Справа № 140/3581/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3581/19 пров. № А/857/5321/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Затолочного В.С.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Смокович В.І. у м. Луцьку, час складання повного тексту судового рішення 23 березня 2020 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед» (далі - ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед», товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.09.2019 за №, яким товариству визначено суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 569 466,00 грн, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 61 539,00 грн за основним зобов`язанням та 15 384,75 грн за штрафними санкціями, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 182 266 грн за основним платежем та 45 566,50 грн за штрафними санкціями.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок контролюючого органу про отримання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) безоплатно, з яким погодився суд першої інстанції, є необґрунтований. Крім того, суд першої інстанції, відхиляючи доводи представника позивача про те, що додаткові докази подані відповідачем на стадії судового розгляду не можуть братися до уваги, оскільки на них не має посилання в акті перевірки та які не були покладені в основу оспорюваних рішень, допустив порушення норм процесуального права, застосувавши ч.3 ст.77 КАС України, залишивши поза увагою положення частини другої цієї статті. Також, скаржник зазначає, що до висновків про порушення товариством вимог податкового законодавства, які викладені в акті перевірки позивача, в порушення вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 (далі - Порядок №727), контролюючий орган дійшов без дослідження відповідних первинних документів, регістрів податкового та бухгалтерського обліку та інше. У зв`язку з чим зазначає, що контролюючий орган не може обґрунтовувати свої рішення доказами, які були відсутні в його розпорядженні на момент прийняття оспорюваних рішень. Безпідставними також вважає позивач висновки суду першої інстанції з покликанням на судові рішення, постановлені в рамках кримінальних проваджень, оскільки такі не свідчать про факт притягнення до кримінальної відповідальності керівника ТзОВ «Компані Груп», зокрема, за фіктивне підприємництво. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою доводи представника позивача з покликанням на бухгалтерську довідку №1 від 19.07.2018, якою підтверджується факт оренди рухомого майна (вантажного транспорту), обладнання, зокрема, прес віджиму олії та екструдер для зерна. Актом перевірки не спростовано наявність у ТзОВ «Компані Груп» основних засобів для переробки сої. Також, податковим органом не досліджувалось питання щодо обсягу трудових ресурсів, необхідний для здійснення господарської діяльності з переробки. Безпідставним є покликання на штатний розпис товариства, оскільки не вказано джерело його походження. Не підтверджено також відповідачем необхідність кваліфікованого персоналу.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Алексеєнка А.А., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Ярошика Т.В., який просив відхилити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 24.07.2019 по 13.08.2019 ГУ ДПС у Волинській області було проведено планову виїзну перевірку дотримання ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, за наслідками якої складено акт №17043/14-01/35333297 від 20.08.2019.

Перевіркою встановлено порушення вимог : п.44.6 ст.44, п.134.1 ст.134, п.35.1 ст.135 ПК України, ст.ст.5, 7 ПсБО 15 «Дохід», ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-XIV), ПсБО 16 «Витрати», у результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на загальну суму 569 706 грн за 2018 рік та занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на суму 1 042 268 грн, з яких : за 3 квартал 2017 року на суму 58 476 грн, за 4 квартал 2017 року на суму 385 655 грн, за 1 квартал 2018 року на суму 32 923 грн, за 2 квартал 2018 року на суму 63 022 грн, за 3 квартал 2018 року на суму 193 015 грн, за 4 квартал 2018 року на суму 78 940 грн, за 1 квартал 2019 року на суму 230 207 грн; абз.«б» п.185.1 ст.185, абз.«б» п.187.1 ст.187, абз.2 п.188.1 ст.188, п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 розділу V ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість всього на суму 182 266 грн за липень 2018 року в сумі 182 266 грн; п.176.2 ст.176 ПК України.

За наслідками перевірки, 19.09.2019 контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким товариству зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2018 року на 569 466 грн, №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на 76 923,75 грн, в тому числі 61 539 грн за податковим зобов`язанням та 15 384,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 227 832,50 грн, в тому числі 182 266 грн за податковим зобов`язанням та 45 566,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з нереальності та безтоварності господарських операцій між ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» та ТзОВ «Компані Груп». Суд вказав, що у наданому сертифікаті відповідності значиться, що виробником реалізованої макухи соєвої є ТзОВ «Компані Груп», проте у звіті про фінансові результати суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік у вказаного товариства відсутні задекларовані основні засоби, за 2018 рік звітність не подавалась. Відповідно до зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкових накладних по ТзОВ «Компані Груп», відсутнє придбання послуг із переробки макухи соєвої. Крім того, по вказаному товариству відсутнє придбання активної електроенергії для здійснення виробничої діяльності. Також, суд першої інстанції вказав, що транспортування макухи соєвої здійснювалось за рахунок ТзОВ «Компані Груп», при залученні автотранспортного підприємства ТзОВ «Авір Транс Юг», при цьому відповідно до аналізу зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, не встановлено зареєстрованих на адресу ТзОВ «Компані Груп» податкових накладних із номенклатурою «транспортні послуги». Податкової звітності з податку на прибуток за період 2018 року ТзОВ «Компані Груп» не подавало. Остання податкова декларація з ПДВ вказаним товариством була подана за листопад 2018 року. Крім того, ТзОВ «Компані Груп» є фігурантом кримінальних проваджень. Також, суду не було надано доказів, хто приймав участь у пошуках постачальників товару і хто брав участь при укладенні договорів, де це відбувалося (відрядження особи тощо). Не надано доказів, як при відсутності трудових ресурсів та основних засобів контрагента ТзОВ «Компані Груп» відбувалась переробка сої на олію соняшникову та отримання макухи.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Статтею 2 Закону №996-XIV визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Виходячи з положень абз.11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

За змістом абз.11 ч.1 ст.1, ч.1 ст.9 Закону №996-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається : зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджені наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 (далі - П(С)БО № 15).

Пунктом 5 П(С)БО №15 передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.7 П(С)БО №15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами : дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема, дохід від операційних курсових різниць.

Операційна діяльність - це основна діяльність підприємства, яка пов`язана з виробництвом і реалізацією продукції (робіт, послуг), забезпечує основну частку доходу і є головною метою створення підприємства.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. '

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Аналіз наведених вище положень податкового законодавства свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у межах спірних правовідносин на податкові зобов`язання підприємства, зокрема, вплинули його господарські операції з контрагентом ТзОВ «Компані Груп», які на думку податкового органу не мали реального характеру.

Як видно з матеріалів справи, між ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» (покупець) та ТзОВ «Компані-Груп» (постачальник) було укладено договір поставки №43/2018 від 16.07.2018, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку, на умовах та в строки, передбачені цим договором поставити покупцю макуху соєву.

Відповідно до п.2.2 Договору, кількість та якість товару, що поставляється має відповідати вимогам, що погоджені між Сторонами на час постачання Товару та вказуватись у специфікаціях. Кількість та ціна вказуються у видатковій накладній на кожну поставку окремо.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що при передачі товару Постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а Покупець, якщо немає заперечень по кількості та якості Товару прийняти його та підписати всі необхідні документи, що підтверджують його передачу.

На виконання умов Договору, ТзОВ «Компані-Груп» поставило, а ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» прийняло товар, зокрема, макуху соєву в кількості 78,96 т. Поставка здійснювалась двома партіями.

На підтвердження факту виконання господарських зобов`язань за договором поставки було видано специфікацію №1 від 19.07.2018, видаткову накладну №18 від 20.07.2018 та товарно-транспортну накладну (далі - ТТН) №2007 від 20.07.2018 про поставку 39,22 т макухи соєвої, вартістю 543 197,16 грн, в тому числі ПДВ - 90 532,86 грн та специфікацію №2 від 25.07.2018, видаткову накладну №24 від 26.07.2018 та ТТН №2607 від 26.07.2018 про поставку 39,74 т макухи соєвої, вартістю 550 399,16 грн, в тому числі ПДВ - 91 733,19 грн. Загальна вартість поставленого товару складає 1 093 596,32 грн, з яких ПДВ - 182 266,05 грн.

Оплата за придбаний товар проведена у повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення №1362 від 20.07.2018 на суму 430 000 грн, №1368 від 24.07.2018 на суму 113 197,16 грн, №1380 від 27.07.2018 на суму 110 099,16 грн та №1375 від 26.07.2018 на суму 440 300 грн.

З відомостей, які містяться в ТТН вбачається, що перевезення першої партії товару (ТТН №2007 від 20.07.2018) здійснювало ТзОВ «Авір Транс юг» транспортним засобом марки «ДАФ», держані номерні знаки НОМЕР_1/ НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Стосовно доводів податкового органу, що згідно інформації, наявної в базах даних ДФС по підприємству ТзОВ «Авір Транс Юг», відсутнє підтвердження оренди транспортного засобу у громадянина ОСОБА_1 , колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки бази даних ДФС не містять інформації стосовно укладених договорів оренди транспортних засобів. Бази даних містять лише інформацію про виплату доходу юридичною особою на користь фізичної особи, за наслідком подання форми 1-ДФ. Однак наявність чи відсутність такої виплати у певні періоди в жодному разі не може бути підставою для висновку про укладення чи не укладення договорів оренди транспортного засобу. Адже виплати можуть не відбуватись (у зв`язку із заборгованістю), або підприємство в порушення закону заплатило фізичній особі готівкою, або просто не подало відповідної форми. Для підтвердження наявності чи відсутності договору оренди або іншого договору, який передбачає використання транспортного засобу між ТзОВ «Авір Транс Юг» та ОСОБА_1 органу ДФС потрібно було надати відповідний запит до цих осіб - сторін договору.

Аналогічні доводи стосуються і застереження ревізорів щодо наявності транспортного засобу для перевезення другої партії товару (ТТН від 2607 від 26.07.2018).

Так, перевезення здійснювалось постачальником товару ТзОВ «Компані-Груп» транспортним засобом марки «ДАФ», державні номерні знаки НОМЕР_3/НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 .

З бухгалтерської довідки №1 від 19.07.2018, виданої директором ТзОВ «Компані-Груп» Волошенко М.С. вбачається, що для здійснення господарської діяльності Товариство орендує, серед іншого, рухоме майно (вантажний транспорт), який знаходиться в оренді відповідно до договору оренди нерухомого майна №1 від 01.11.2017, укладений з ФОП ОСОБА_2 .

Дана обставина була залишена судом першої інстанції поза увагою.

Отже, акт перевірки не містить жодних підтверджуючих даних, з покликанням на належні та допустимі докази, що транспортування товару від ТзОВ «Компані-Груп» до позивача не могло здійснюватись вищевказаними транспортними засобами.

Також, факт навантаження та розвантаження сої підтверджується посвідченням про якість макухи від 20.07.2018 та від 26.07.2018 від відправника ТзОВ «Компанія -Груп», що передбачили сторони у договорі від 16.07.2018 (п.4.1.3 - розвантаження товару здійснюється після лабораторної перевірки якості товару; 4.3 - на кожну партію Товару постачальник зобов`язується надати, зокрема, рахунок-фактуру, ТТН, видаткову накладну, якісне посвідчення на товар, довідка про виробничі потужності підприємства, дані про походження сировини), нарядом на роботи від ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» №65 від 20.07.2018 в смт. Голоби (зміст завдання : вивантаження та завантаження макухи), нарядом на роботи від ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» №66 від 23.07.2018 в смт. Голоби (зміст завдання : прибирання складу, завантаження макухи), нарядом на роботи від ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» №69 від 26.07.2018 в смт. Голоби (зміст завдання : вивантаження та завантаження макухи), наряд на роботи від ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» №71 від 31.07.2018 в смт. Голоби (зміст завдання : прибирання складу, завантаження макухи),

ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» повністю оплатило придбаний товар на підставі платіжних доручень №1362 від 20.07. 018 на суму 430 000 грн, №1368 від 24.07.2018 на суму 113 197,16 грн, №1380 від 27.07.2018 на суму 110 099,16 грн та №1375 від 26.07.2018 на суму 440 300 грн.

Отже, висновок контролюючого органу про безоплатну передачу у власність вказаного товару не відповідає дійсності.

Крім того, слід зазначати що придбана позивачем у ТзОВ «Компані-Груп» макуха соєва у кількості 78,96 т використана у господарській діяльності позивача та реалізована покупцям, що підтверджується Договорами поставки, які були укладені позивачем з ТзОВ «Прогрес» №03/2016 від 12.01.2016, з Фермерським господарством «Аміла» №8//2018 від 11.01.2018, з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Лище» №26/2018 від 26.03.2018, з ТзОВ «СП Волинь» №27/2018 від 02.04.2018, видатковим накладними №gr-173 від 20.07.2018, №gr-175 від 26.07.2018, №gr-176 від 26.07.2018, №gr-178 від 31.07.2018, ТТН №173 від 20.07.2018, №174 від 26.07.2018, №175 від 26.07.2018, №176 від 26.07.2018, №178 від 31.07.2018, довіреностями на отримання ТМЦ №48 від 20.07.2018, №287 від 26.07.2018, №185 від 26.07.2018, №197 від 26.07.2018.

У ході проведення перевірки ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» ревізорам було надано бухгалтерську довідку №1 від 19.07.2018, видану ТзОВ «Компані-Груп». З вказаної довідки, з поміж іншого вбачається, що ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» орендує виробничі склади за адресою : м. Первомайськ, бульвар Миру, 4Ж, рухоме майно (вантажний автотранспорт) згідно договору оренди №1 від 01.11.2017, укладеного з ФОП ОСОБА_2 а також згідно договору оренди №3 від 01.11.2017 орендує обладнання : прес віджиму олії ОР-1000 та екструдер для зерна Е-1000.00.0000ЇМ. Відповідно до звіту 1- ДФ за 1 кв. 2018 року кількість працюючих на підприємстві 4 особи. В акті перевірки підтверджуються наведені дані.

Стосовно доводів податкового органу з покликанням на штатний розпис на 2018 рік ТзОВ «Компані-Груп», де вказано про відсутність кваліфікованого персоналу для здійснення виробничої діяльності, зокрема, переробки сої, колегія суддів зазначає, що у ТзОВ «Компані-Груп» наявні основні засоби, необхідні для переробки сої. Податковим органом не досліджувалось питання щодо обсягу трудових ресурсів, який необхідний для здійснення господарської діяльності з переробки. Безпідставним є посилання на штатний розклад товариства, оскільки не вказано джерело походження такого документу. При цьому, ТзОВ «Гранд Інвест Лімітед» при перевірці штатного розпису на 2018 рік ТзОВ «Компані-Груп» не надавався, оскільки такий відсутній.

Також, посадовими особами фіскального органу не підтверджено необхідність кваліфіковано персоналу та не спростовано доводи позивача з покликанням на ту обставину, що для організації процесу переробки сої достатньо трьох чоловік, які наявні у ТзОВ «Компані-Груп».

Зазначені вище операції з контрагентом ТзОВ «Компані-Груп» в повній мірі були належним чином відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліку.

На підставі складених контрагентом документів, Товариство сформувало податковий кредит та витрати відповідних звітних періодів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що досліджені в судовому засіданні докази підтверджують реальність здійснення ним господарських операцій по придбанню макухи соєвої у ТзОВ «Компані-Груп», а отже податковий кредит та витрати за наслідками цих операцій сформовані правомірно.

При цьому, ТзОВ «Гранд інвест лімітед» підтверджено наявність господарської мети при придбанні товару, наявність можливості переробляти придбану сировину з метою наступної реалізації отриманих ТМЦ для одержання прибутку та належне оформлення первинних документів.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 по справі №340/422/19.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Стосовно доводів відповідача про те, що ТзОВ «Компані-Груп» є фігурантом кримінальних проваджень, як на підставу порушення позивачем вимог чинного законодавства по формуванню податкового кредиту, колегія суддів вважає, що такі не заслуговують на увагу, оскільки жодного обвинувального вироку у справі немає, а подані відповідачем процесуальні документи, прийняті в рамках розслідування кримінальних проваджень не є такими .

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів зазначає, частиною другою статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено обґрунтованих доводів про порушення позивачем вимог податкового законодавства, не надано доказів узгодженості його дій з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оспорюваних рішень.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та досліджених по справі письмових доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Згідно п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими дають підстави дійти висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в розмірі 13880,47 грн, сплачений за подання позовної заяви та в розмірі 20820,71 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед» задовольнити повністю.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року по справі №140/3581/19 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2019 року за №, №, №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (, Київський майдан,4, м. Луцьк, 43010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Інвест Лімітед (, вул. Ткача,1, смт. Голоби, Ковальський район, Волинська область, 45070) 34 701 (тридцять чотири тисячі сімсот одну) гривні 18 копійок сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 31.07.2020.