Справа № 260/308/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2020 рокум. Ужгород№ 260/308/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи"; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити та виплатити з липня 2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", при цьому зарахувати до стажу роботи період з 01.01.2004 р. по 24.09.2008 р. у зв`язку з доглядом у вказаний час позивачем ОСОБА_1 за потерпілою дитиною до досягнення нею 12 років.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач в період з 30 квітня 1986 року по 21 травня 1988 року прохолодив військову службу, в тому числі виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, що підтверджується відповідною архівною довідкою, а тому має право на пільги, серед яких, право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. 26 липня 2019 року позивач звернуся до органу Пенсійного фонду з відповідною заявою, однак у задоволенні такої йому було відмовлено з мотивів відсутності права на таку пенсію. Вказану відмову вважає протиправною, оскільки право на вихід на пенсію із зниженням пенсійного віку гарантовано законодавством, а відсутність з об`єктивних причин інших первинних документів жодним чином не свідчить про відсутність у позивача такого.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року первинного відповідача 2 у справі - Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області замінено на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

26 березня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву №18473 від 25.03.2020, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема, вважає, що долучена до заяви про призначення пенсії довідка не містить відомостей, які б підтверджували виконання робіт безпосередньо в зоні відчуження з чітким визначенням періоду виконання таких, як передбачено діючим законодавством. Також зазначає, що умовою зарахування до страхового стажу одного з батьків часу догляду за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до досягнення нею 12 років є сплата у вказаний період страхових внесків або отримання виплат по догляду за дитиною. Оскільки у період з 03.10.1988 р. по 24.09.2008 року позивач працював в АТ «Торгавтотранс», то відповідно страхові внески за нього мав сплачувати роботодавець. Окрім того, до заяви про призначення пенсії не було долучено посвідчення дитини, як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, та заяви про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, що є обов`язковою вимогою. Також вважає, що позивачем порушено 6-місячний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 було повідомлено 08.08.2019 р.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 липня 2019 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Мукачівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До такої долучив довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; документи про стаж (трудову книжку НОМЕР_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 30.08.1996, довідки №12 від 26.12.2018 та №13 від 26.12.2018); військовий квиток № НОМЕР_3 ; диплом № НОМЕР_4 ; посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС № НОМЕР_5 від 24.07.1993 та підтверджуючі довідки, №7082/02 від 11.09.2018, №339/4 від 30.08.2018, №17953 від 20.07.1993, №2138/04.1-06 від 02.07.2019 (арк. спр. 66 67).

Відповідно до проведеного органом Пенсійного фонду України під час вирішення питання про призначення пенсії розрахунку стажу ОСОБА_1 , такий складає 21 рік 10 місяців та 1 день. При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період навчання у вищих навчальних закладах 2 роки 10 місяців 10 днів; строкову військову службу 2 роки 22 дні; період догляду за дитиною до 6 років 6 років; період догляду за потерпілою від Чорнобильської катастрофи дитиною до 12 років 1 рік 3 місяці та 8 днів, а також період з 01.01.2017 по 31.08.2018 р. 1 рік 8 місяців (арк. спр. 68).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 липня 2019 року рішенням відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) №6 від 07.08.2019 р. заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку (ЧАЕС), про що останнього повідомлено листом №17247/03.09 від 08.08.2019 р. Свою відмову у призначенні пенсії орган Пенсійного фонду аргументує тим, що право на зниження пенсійного віку визначається на підставі первинних документів. Однак витребувана архівна довідка не містить відомостей, які підтверджують факт виконання робіт безпосередньо в зоні відчуження з чітким визначенням періоду виконання таких робіт, населеного пункту чи об`єкту, де виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також при перевірці документів було встановлено, що в довідці по-батькові містить розбіжності з паспортними даними ( ОСОБА_2 ) (арк. спр. 76 77).

Разом з тим, як вбачається з листа №17247/03.09 від 08.08.2019 р. орган Пенсійного фонду, окрім наведеної в рішенні №6 від 07.08.2019 р. аргументації причин відмови, повідомив ОСОБА_1 також про те, що до його загального страхового стажу не зараховано період роботи на ТОВ «Торавтотранс» з 01.01.2004 р. по 24.09.2008 р. у зв`язку з відсутністю в індивідуальних даних про застраховану особу відомостей про нарахування заробітної плати (арк. спр. 14).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 26 липня 2019 року, тобто у віці 52,5 років, обґрунтовуючи своє право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до положень ст. 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно ст. 15 Закону №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 р. (далі Закон №796-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Ст. 55 Закону №796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів 8 років.

Отже, нормами Закону №796-XII передбачено право учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 10 Закону №796-XII, вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою встановлення пільг і компенсацій осіб, на яких поширюються норми Закону №796-XII, поділено на 4 категорії. При цьому, ст. 14 Закону №796-XII передбачено, що до 2 категорії віднесено учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 65 Закону №796-XII, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Зазначене положення Закону №796-XII кореспондується також з нормами Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 р. (далі Порядок), відповідно до п. 2 якого, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

П. 10 Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться, в тому числі, іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з визначених в цьому пункті документів.

Згідно п. 12 Порядку (в редакції, чинній на момент видачі посвідчення позивачу) спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при МНС, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, Мінпраці, Мінюсту, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до п. 12 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню (п. 12 Порядку).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що 24 липня 1993 року ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_6 (арк. спр. 11). Вказане посвідчення вилучено не було, а тому вважається чинним, з огляду на що суд вважає, що на особу, якій воно було видано, поширюються пільги та гарантії, передбачені Законом №796-XII.

Згідно розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, у тому числі, додаються наступні документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Проведений правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що належним підтвердженням особливого статусу особи, яка звернулась із заявою про призначення пенсії, у даному випадку - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є безпосередньо посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та будь-яка із інших перелічених у вказаному Порядку довідок чи інших первинних документів, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні за призначенням пенсії надано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2) серії НОМЕР_6 та підтверджуючі довідки №7082/02 від 11.09.2018, №339/4 від 30.08.2018, №17953 від 20.07.1993, №2138/04.1-06 від 02.07.2019.

Відповідно до змісту зазначених довідок, такими підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 30 квітня 1986 року по 21 травня 1988 року, брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження з 01 травня 1987 року по 22 червня 1987 року 54 дні (арк. спр. 6 8, 81). Окрім того, з їх змісту можна чітко встановити період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, суд вважає, що при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 надав всі необхідні документи для підтвердження його статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому він мав право на отримання пенсії зі зниження пенсійного віку на 8 років, відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Стосовно посилань відповідача на наявність у довідці та паспортних даних розбіжностей у зазначенні по-батькові ( ОСОБА_3 ), суд зауважує, що такі не спростовують наявність у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, підтвердженого посвідченням № НОМЕР_5 , в якому такі відомості співпадають. Окрім того, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/161/19 від 24.12.2019 р. встановлено факт належності архівних довідок №17953 Управління хімічних військ Прикарпатського військового округу та Галузевого архіву Міністерства оборони України Барті М.К.

Ч. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене суд вважає, що відповідачем не доведено відсутність у ОСОБА_1 права користуватися пільгами, передбаченими Закону №796-XII.

Приймаючи рішення по суті позовної вимоги, що стосується оскарження дій органу Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

При перевірці відповідності рішень (дій) суб`єкта владних повноважень вимогам закону суд повинен, в першу чергу, з`ясувати, чи прийняті такі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, при цьому виходити з підстав та мотивів таких.

В заявлених позовних вимогах позивач оскаржує дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", оскільки саме листом від 08.08.2019 р., оформленим на бланку Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, позивача було повідомлено про результати розгляду його заяви. Однак судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії рішенням Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) ГУ ПФУ в Закарпатській області №6 від 07.08.2019 р.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26 червня 2019 року Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області припинено.

Отже, станом на 07 серпня 2019 року Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області не могло вчиняти будь-яких дій або ж приймати рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Хоча позивач не заявляє вимогу про визнання протиправними рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) ГУ ПФУ в Закарпатській області №6 від 07.08.2019 р., однак, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту права особи на пенсійне забезпечення, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та розглянути питання правомірності зазначеного рішення органу Пенсійного фонду України. При цьому, розглядаючи правомірність такого суд виходить з мотивів його прийняття.

Як вбачається з рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) ГУ ПФУ в Закарпатській області №6 від 07.08.2019 р., єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку було відсутність відомостей, які б підтверджували факт виконання заявником робіт безпосередньо в зоні відчуження з чітким визначенням періоду виконання таких робіт, населеного пункту чи об`єкту, де виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Будь-яких аргументів щодо недостатності передбаченого законодавством страхового стажу таке рішення не містить.

Разом з тим, суд зауважує, що необхідною умовою призначення пенсії за віком, згідно з нормами Закону №1058, є не тільки досягнення особою певного пенсійного віку, в тому числі, з урахуванням права на зниження такого, але й наявність передбаченого страхового стажу (в даному випадку 26 років).

Як вбачається з попереднього розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , проведеного органом Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії, такий складає 21 рік 10 місяців та 1 день, що є меншим, ніж мінімально необхідний.

Звернувшись з даним адміністративним позовом до суду, позивач просить також зарахувати до його стажу роботи період з 01.01.2004 р. по 24.09.2008 р. у зв`язку з доглядом у вказаний час позивачем ОСОБА_1 за потерпілою дитиною до досягнення нею 12 років.

З приводу вказаної позовної вимоги суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

П. 13 ч. 1 ст. 30 Закону №796-XII передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, в тому числі, у вигляді зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

При цьому, до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, в розумінні ст. 27 Закону №796-XII, належать неповнолітні діти, які:

1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутріутробного розвитку;

2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення;

3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення;

4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю;

5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу.

Як вже було зазначено судом, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджується відповідним посвідченням, наявність якого надає право користування пільгами, встановленими Законом №769-ХІІ (ст. 65 Закону №796-XII).

Отже, нормами чинного законодавства гарантовано право на зарахування до стажу роботи одного з батьків дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Вказане також кореспондується з нормами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція).

24 вересня 2002 року в трудовій книжці ОСОБА_1 № НОМЕР_7 зроблено запис про надання на підставі наказу №8-к від 24.09.2002 р. відпустки по догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку згідно п. 13 ст. 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (арк. спр. 9). Вказана обставина підтверджується також довідкою ТОВ «Торгавтотранс» №13 від 26.12.2018 р. (арк. спр. 83). Зазначені документи було подані позивачем до органу Пенсійного фонду України разом із заявою від 26.07.2019 р.

Відповідач у поданому до суду відзиві не заперечує безперервний стаж роботи ОСОБА_1 в ТОВ «Торгавтотранс» у період з 03.10.1988 р. по 24.09.2008 р., а також факт надання позивачу, починаючи з 24 вересня 2002 року, відпустки по догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку, відповідно до норм п. 13 ст. 30 Закону №769-ХІІ. Більше того, як вбачається з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , проведеного органом Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії, до такого включено період догляду за дитиною з 24.09.2002 р. по 31.12.2003 р. (арк. спр. 78 79).

Суд вважає, що вказані обставини підтверджують визнання органом Пенсійного фонду права ОСОБА_1 на зарахування до страхового стажу останнього період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною та спростовують посилання відповідача у поданому відзиві на неподання при зверненні всіх необхідних документів.

Більше того, суд вважає, що чинне законодавство надає право органу Пенсійного фонду України у разі наявності будь-яких сумнівів щодо достатності наданих для призначення пенсії документів вимагати подати додаткові відомості.

Разом з тим, суд враховує також те, що вказані обставини взагалі не бралися до уваги відповідачем при прийнятті рішення №6 від 07.08.2019 р., оскільки не були підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії (арк. спр. 76 77). Незважаючи на те, що з протоколу відмови в призначенні пенсії за віком №374 від 07.08.2019 вбачається, що період з 01.01.2004 р. по 24.09.2008 р. не зараховано до страхового стажу позивача, проте у рішенні №6 від 07.08.2019 р. відсутні будь-які відомості щодо підстав неможливості зарахувати до страхового стажу позивача весь період догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку з 24.09.2002 р. по 24.09.2008 р., а не тільки з 24.09.2002 р. по 31.12.2003 р.

Суд також не може вважати належним доказом прийняття обґрунтованого рішення з приводу вказаного питання лист №17247/03.09 від 08.08.2019 р., в якому орган Пенсійного фонду України, серед іншого, повідомляє ОСОБА_1 про неможливість зарахувати період роботи на ТОВ «Торгавтотранс» з 01.01.2004 р. по 24.09.2008 р. у зв`язку відсутністю в індивідуальних даних про застраховану особу відомостей про нарахування заробітної плати (зворот арк. спр. 14), оскільки такий не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні норм КАС України та носить тільки інформаційний характер.

Більше того, у вказаному листі йдеться про неможливість зарахувати період роботи на ТОВ «Торгавтотранс», а не період догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею 12-річного віку.

У поданому до суду відзиві відповідач звертає увагу суду на неможливість зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків, разом з тим, вказана обставина не була підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, а питання можливості зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною, як вбачається з рішення №6 від 07.08.2019 р., взагалі не розглядалося. Зазначеним рішенням орган Пенсійного фонду України виключно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з мотивів не підтвердження права на зниження пенсійного віку.

Разом з тим, розглядаючи заявлену позовну вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи дитиною, суд виходить з того, що вирішення питання з приводу можливості зарахування періоду роботи до страхового стажу особи здійснюється, в першу чергу, органом Пенсійного фонду України шляхом вивчення достатності та достовірності поданих відомостей. Суд, в свою чергу, виключено перевіряє правомірність таких рішень (дій) та їх відповідність чинному законодавству.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 р. у справі №826/23192/15 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах.

Тому у випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною з 01.01.2004 по 24.09.2008 р., яке по суті буде передувати прийняттю уповноваженим органом вмотивованого рішення з приводу спірного питання, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

З огляду на що суд вважає, що належним способом захисту права позивача буде зобов`язання орган Пенсійного фонду України розглянути питання можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною з 01.01.2004 по 24.09.2008 р., прийняти з цього питання вмотивоване рішення, за наслідками чого розглянути питання можливості призначення пенсії з урахуванням правової оцінки суду щодо наявності у ОСОБА_1 права на зменшення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними рішення Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в Закарпатській області №6 від 07.08.2019 р. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в особі Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №7 (м. Мукачево) розглянути питання можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС дитиною з 01.01.2004 по 24.09.2008 р., прийняти з цього питання вмотивоване рішення, за наслідками чого розглянути питання можливості призначення пенсії з урахуванням правової оцінки суду щодо наявності у ОСОБА_1 права на зменшення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 8 років.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяР.О. Ващилін