Справа № 522/18486/19
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження№ 2-а/522/316/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.,

За участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом громадянина Камеруну ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

В обґрунтування позову посилались на те, що 25.10.2019 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення №805 про примусове повернення в країну походження громадянина Камеруну ОСОБА_1 . Відповідно до рішення повивача зобов`язано в строк до 22.11.2019 року покинути територію України. Між тим, позивач зазначив, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказував, що він є уродженцем Камеруну та не може повернутися до країни походження через небезпеку для свого життя та здоров`я. При прийнятті рішення Відповідач дійшов висновку, що: відсутні підстави вважати, що після повернення до країни громадської належності можуть бути порушені основні права та свободи Позивача. Дане рішення було прийняте без врахування інформації по країні походження. В рішенні №805 від 25.10.2019 року взагалі відсутні будь які посилання на інформацію по країні походження. У разі повернення позивача до Камеруну йому загрожує небезпека. Таким чином, рішення відповідача є протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Разом із позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2019 року відкрити провадження у адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року булло вирішено відмовити у забезпеченні позову.

У судове засідання 14.11.2019 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

21.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. В обґрунтування відзиву зазначалось, що позивач прибув на територію України у листопаді 2011 року легально на підставі паспортного документа для виїзду за кордон. 21.06.2018 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за наданням міжнародного захисту. Між тим, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 10.07.2018 №129 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі №1540/3799/18 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі №1540/3799/18 - залишити без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 18.03.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Також, вказували, що 25.10.2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000809 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.10.2019 ПН МОД №000809 іноземець був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. (порушення ч.1 ст. 203 КУпАП). 25.10.2019 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення №805 про примусове повернення в країну походження громадянина Камеруну ОСОБА_1 . Відповідно до рішення повивача зобов`язано в строк до 22.11.2019 року покинути територію України. У визначений термін позивач з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення. Судами під час звернення позивача за наданням міжнародного захисту було встановлено, що побоювання стати жертвою переслідування є безпідставними та не гуртуються на фактичних обставинах. Отже, за викладених обставин просили відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року по справі №522/18486/19 - скасовано та справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження було вирішено направити до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

До Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи надійшли 09.04.2020 року, головуюча суддя Домусчі Л.В. отримала 15.04.2020 року.

Розгляд справи було призначено на 28.05.2020 року.

У судове засідання 28.05.2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Розгляд справи було відкладено на 07.07.2020 року.

У судове засідання 07.07.2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Розгляд справи було відкладено на 29.07.2020 року.

У судове засідання 29.07.2020 року були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Зважаючи на належне сповіщення сторін, відсутність будь-яких клопотань від сторін, з огляду на строки розгляду даної категорії справ, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Камеруну, народився в районі Моліко, міста Буеа, Південно-Західній частині Камеруну.

Позивач прибув до України у 2011 році, легально, за паспортним документом громадянина Камеруну. У період із 2011-2012 року позивач навчався в Сумському аграрному університеті, у період із 2012-2013 року - в Донецькому національному університеті ім.. Василя Стуса, у період із 2013 року по 2014 року - в Одеському національному медичному університеті «ОНМедУ».

Також згідно матеріалів справи, 25.10.2019 року під час проведення профілактичних заходів, працівниками ГУ ДМС в Одеській області, за адресою: Овідіопольський район, ринок «7 км», було виявлено громадянина Камеруну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

25.10.2019року за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, що виразилось у порушенні правил перебування іноземців в України, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000809 та постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №000809 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 1700 грн..

Відносно позивача 25.10.2019 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №805 про примусове повернення в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.11.2019року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Зазначав, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

21 червня 2018 року позивач звертався до територіального підрозділу ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Між тим, 10 липня 2018 року Головним Управлінням МВС України в Одеській області складений висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за результатами розгляду заяви та особової справи громадянина Камеруну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до наказу Головного Управління МВС України в Одеській області №129 від 10 липня 2018 року «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» громадянину Камеруну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно п.п.4,6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.124).

Не погодившись із означеним Наказом Головного Управління МВС України в Одеській області № 129 від 10 липня 2018 року «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії , відмовлено (справа №1540/3799/18).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі №1540/3799/18 - залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 18.03.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

За розглядом вищевказаної справи судам обох інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не було наведено жодних документальних доказів або переконливих усних тверджень стосовно обставин власного ймовірного переслідування у випадку повернення до Камеруну ; не було надано жодних доказів, що свідчили б про переслідування позивача на батьківщині саме з мотивів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, щодо законності та обґрунтованості прийнятого наказу міграційної служби від 10.07.2018 року й відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання прийняти рішення про оформлення документів для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 18.03.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У подальшому, гр.. Камеруну ОСОБА_1 працівниками міграційної служби було виявлено 24.10.2019 року у рамках відпрацювання операції «Мігрант». Під час перевірки було встановлено, що іноземець був документований посвідкою про звернення за захистом в Україні №009599, дійсною до 17.04.2019 року.

Отже, станом на час перевірки позивача строк дії документу, на підстав якого він перебував на території України, закінчився.

Відносно позивача 25.10.2019 року працівниками міграційної служби було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №000809 та постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.10.2019 ПН МОД №000809, згідно якої позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн. (порушення ч.1 ст. 203 КУпАП).

Вказана сума штрафу була сплачена позивачем того ж дня, 25.10.2019 року (а.с.40).

25.10.2019 року головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС в Одеській області Роздайбідою В. відносно громадянина Камеруну ОСОБА_1 було прийнято рішення №805 про примусове повернення в країну походження. Відповідно до вказаного рішення повивача було зобов`язано в строк до 22.11.2019 року покинути територію України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням громадянин Камеруну ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За визначенням статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч.13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно ч.13 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»)

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 5 Розділу І Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку(ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Матеріали справи свідчать про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні, оскільки останній починаючи із 17.04.2019 року перебуває на території України без дозвільних документів.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з середини квітня 2019 року, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності прийнятого ГУДМС України в Одеській області рішення, суд враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, особа в будь-якому разі не підлягає поверненню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав є вичерпним та таким, який не підлягає розширенню.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25 червня 2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб`єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Даючи оцінку оскаржуваного рішення на відповідність його вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено, виїзд позивача з країни походження (Камерун) не пов`язаний з переслідуванням його за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або ж побоювання зазнати серйозної шкоди. Зазначені обставини були встановлені судами за розглядом справи №1540/3799/18.

За розглядом даної справи суд вбачає, що позивач не виявив достатності деталей і специфіки щодо обставин проживання в Камеруні. Твердження позивача в позові щодо існування на теперішній час небезпеки, яка йому загрожує в Камеруні є безпідставними і не мають реального підґрунтя. Позивач не надав переконливих доказів щодо його особистого переслідування в разі повернення на батьківщину чи переслідування його родичів.

Згідно пояснень від 24.10.2019 року, відібраних працівниками міграційної служби у гр.. Камеруну ОСОБА_1 , останній жертвою торгівлі людьми себе не вважає; будь-якого фізичного або психологічного впливу на нього не здійснювалось.

Матеріали справи будь-яких доказів та відомостей про події переслідувань та утисків в Камеруні позивача особисто або членів його сім`ї за політичною, релігійною чи іншими ознаками не містять.

Обставини щодо соціальної політичної ситуації в країні походження позивача досліджувались судом апеляційної інстанції за розглядом справи 05.02.2019 року та будь-яких доказів погіршення положення в країні з боку позивача надано суду не було.

Отже, суд вбачає, що позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються. За таких обставин суд вважає, що позивач не надав жодних переконливих пояснень або підтверджень щодо побоювань повертатись в країну громадянського походження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача є надуманими, останній не навів фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань та які впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення.

У той же час відповідач, в силу ч.2 ст.77 КАС України, довів суду необґрунтованість та безпідставність позовних вимог і правомірність свого рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування рішення ГУДМС України в Одеській області № 805 від 25 жовтня 2019 року про примусове повернення позивача в країну походження відсутні.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 3, 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову громадянина Камеруну ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Суддя: Л.В. Домусчі