Справа № 480/3372/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 р. Справа № 480/3372/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 (суддя О.О. Осіпова, вул. Г. Кондратьєва, 159, м, Суми, 40021, повний текст складено 20.12.19) по справі № 480/3372/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі за текстом ГУНП в Сумській області, відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Сумській області від 01.08.19 року № 279 «По особовому складу» в частині покладення тимчасового виконання обов`язків у період з 05.08.2019 року до 11.09.2019 року оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП ГУНП в Сумській області Глубокого Олексія Вікторовича, ОСОБА_2 Олександром Івановичем, старшим оперуповноваженим Шостинського ВП ГУНП в Сумській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1452 від 13.08.2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Шостинського ВП в частині застосування до майора поліції Сміяна ОСОБА_3 Івановича, старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шостинського ВП, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 297 о/с від 15.08.2019 року «Про особовий склад» в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шостинського ВП ГУНП в Сумській області зі служби в поліції;

- поновити його на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шостинського ВП ГУНП в Сумській області зі служби в поліції;

- стягнути з ГУНП в Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 та прийняти нове рішення, яким задовольни його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, що на переконання апелянта, є підставою для скасування судового рішення.

Зокрема, звертає увагу, що судом першої інстанції, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки наказ відповідача від 01.08.2019р. №279 «По особовому складу», яким на нього відповідно до пункту 2 частини 1 ст.69 Закону України «Про Національну поліцію» було покладено тимчасове виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Великописарівського відділення поліції Охтирського відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області з 05 серпня до 11 вересня 2019 року, не передбачав ані тимчасового звільнення від виконання його обов`язків в Шосткинському відділенні поліції, де він проходив службу, ані відрядження із відповідним грошовим забезпеченням до Великої Писарівки. Крім того, в наказі від 01.08.2019р. №279 не зазначено, яка саме є службова необхідність у виконанні обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Великописарівського відділення поліції. Тому 02.08.2019р. ним направлено рапорт на адресу начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому він вказав про неможливість виконати цей наказ без прийняття відповідного наказу про відрядження та виплати грошового забезпечення, проте наказом від 13.08.2019р. №1452 до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, а наказом від 15.08.2019р. №297 позивача звільнено із займаної посади старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області. Зазначає, що Великописарівське відділення поліції знаходиться на відстані 271км від місця його постійної служби, тобто у даному випадку фактично відбулося переведення на роботу в іншу місцевість, яке відповідно до ч.1 ст.32 та ч.1 ст.33 КЗпП України допускається лише за згодою працівника, оскільки передбачає зміну істотних умов трудового договору. Проте такої згоди позивач не надавав. Тому він вважає, що відповідач протиправно застосував до нього дисциплінарне стягнення, внаслідок чого він має бути поновлений на роботі. Також зазначив, що жодного іншого працівника після невиконання наказу позивачем до Великописарівського ВП ГУНП в Сумській області на час лікарняного ОСОБА_4 не направлялось, що лише підтверджує відсутність службової необхідності призначення ОСОБА_5 . ОСОБА_6 виконувати обов`язки ОСОБА_4 . Вважає, що судом першої інстанції не врахованого, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, однак у випадках, що не врегульовано спеціальним законодавством застосовуються норми трудового законодавства. В даному випадку спеціальним Законом «Про національну поліцію» врегульоване лише питання призначення виконуючим обов`язки. А саме трудовим законодавством визначається визначення виконуючого обов`язки, коло обов`язків та порядок оплати при такому призначенні. Зокрема ст.105 Кодексу Законів про працю та відповідні роз`яснення Міністерства праці. Так судом взагалі не прийнято до уваги, що на випадок тимчасової відсутності працівника (під час хвороби, відпустки, відрядження тощо) існує дві можливі форми організації праці: 1)тимчасове заступництво (заміщення); 2) виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Працівника, який заміщує тимчасово відсутнього працівника, звільняють від виконання обов`язків за основним місце роботи. Зокрема йому доплачують різницю між його фактичним окладом й окладом працівника, якого він заміщує (п. 1 роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового заступництва» від 29.12.1965 р. № 30/39) (Документ чинний на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.91 р. № 1545-XIІ). Працівника, що виконує обов`язки тимчасово відсутнього працівника, не звільняють від його основної роботи. Такому працівникові здійснюють доплату, розмір якої визначають у наказі по підприємству про доручення працівникові виконувати обов`язки тимчасово відсутнього працівника (з урахуванням положень колективного договору) ст. 105 КЗпП, п. 1 Інструкції № 53-ВЛ , лист Мінпраці від 02.12.2005 р. № 9942/0/14-05/018-17).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі рапорту начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області та відповідно до п.2 ч. 1 ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію», на період відпустки ОСОБА_4 , наказом ГУНП в Сумській області від 01.08.2019р. №279о/с тимчасове виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП у період з 05.08.2019р. до 11.09.2019р. покладено на ОСОБА_1

З наказом Сміян ОСОБА_7 був особисто під підпис ознайомлений 02.08.2019р. о 11:10 (а.с.35).

05.08.2019р. до начальника ГУНП в Сумській області з письмовим рапортом звернувся начальник В.Писарівського ВП майор поліції Несмашний С.М., яким доповів про те, що 05.08.2019р. ОСОБА_1 не прибув для тимчасового виконання обов`язків за посадою оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського відділення поліції (а.с.46).

Згідно зі стройовими записками на 05.08.2019р., 06.08.2019р. та на 07.08.2019р. (а.с.39-40) позивач був на службі в Шосткинському, а не у Великописарівському відділенні поліції.

Наказом ГУНП в Сумській області від 08.08.2019р. №840 з метою повного, об`єктивного з`ясування всіх обставин та причин викладеного у рапорті начальника В. Писарівського відділення поліції фактів призначено проведення службового розслідування (а.с.34).

У висновку службового розслідування, який було затверджено 13.08.2019р. начальником ГУНП в Сумській області генералом поліції третього рангу Лушпієнком ОСОБА_8 , на підставі зібраних матеріалів дисциплінарною комісією встановлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а саме вказано, що він «умисно, без поважних причин, не виконав наказ начальника ГУНП від 01.08.2019 № 279о/с в частині тимчасового виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП на період відпустки майора поліції Глубокого О.В., у період з 05.08.2019 по 11.09.2019, та з 05.08.2019 і по теперішній час не прибув до В.Писарівського ВП і не приступив до виконання службових обов`язків за вказаною посадою» (а.с.47-49).

За результатними проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія вважала, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, у частині порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження.

05.08.2019р. до начальника ГУНП в Сумській області надійшов рапорт Сміяна О.І. (рапорт датований 02.08.2019), у якому позивач повідомив, що виконувати наказ про тимчасове виконання обов`язків за не вакантною посадою не має можливості внаслідок того, що йому не видане посвідчення про відрядження, його не ознайомлено з кошторисом та не видані гроші, тому виїхати до місця несення служби не має можливості (а.с.37, зворотній бік).

Також у рапорті від 02.08.2019р. позивач зазначив, що «має малолітню дитину, його дружина працює держслужбовцем, батьки мешкають за межами м. Шостка, що не дає можливості допомогти за наглядом за дитиною», тому він не може виконувати свої функціональні обов`язки у відрядженні.

Під час надання письмових пояснень дисциплінарній комісії позивач зазначив аналогічні причини невиконання наказу ГУНП в Сумській області від 01.08.2019р. №279 о/с (а.с.41-42).

Також, дисциплінарною комісією у рамках проведення службового розслідування були відібрані письмові пояснення від начальника сектору кадрового забезпечення Шосткинського ВП Орач О.В., оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шосткинського ВП Воронцова О.П., начальника Шосткинського ВП Забозлаєва С.О., заступника начальника управління карного розшуку ГУНП в Сумській області Москаленка Д.В., які були доручення до матеріалів службового розслідування (а.с.42-45).

За результатами проведеного службового розслідування наказом ГУНП в Сумській області від 13.08.2019 №1452 за порушення службової дисципліни до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шосткинського ВП майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби, яке було реалізовано наказом ГУНП в Сумській області від 15.08.2019 №297 по особовому складу (а.с.17-18).

Вважаючи вказані накази незаконними, а звільнення зі служби протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 2 частини 1 ст.69 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у зв`язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, а саме: невакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди.

Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців (ч.2 цієї ж статті).

Судовим розглядом встановлено, що о підставою для прийняття спірного наказу від 01.08.2019р. №279о/с «По особовому складу» слугував рапорт т.в.о. начальника управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області від 31.07.2019р. (а.с.35-37), в якому зазначено про загострення оперативної обстановки на території обслуговування Великописарівського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області, що виразилося у значному зростанні усіх видів крадіжок та відсутність на даний момент працівників карного розшуку у даному відділі поліції, внаслідок чого з метою надання практичної допомоги у розкритті кримінальних правопорушень є потреба покласти тимчасове виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Великописарівського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області на старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області майора поліції Сміяна О.І., на період відпустки ОСОБА_4 .

Факт перебування майора поліції Глубокого О.В., оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Великописарівського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області у період з 05 серпня до 11 вересня 2019 року у відпустці з виїздом до м. Харків підтверджується копією витягу з наказу від 25.07.2019р. №263 о/с «Про кадрові питання» (а.с.76).

Крім того, згідно з письмовими поясненнями заступника начальника управління карного розшуку ГУНП в Сумській області Москаленка Д.В., наданими під час проведення службового розслідування щодо позивача (а.с.45), у Великописарівському відділенні поліції у період з 05 серпня до 11 вересня 2019 року взагалі були відсутні працівники кримінальної поліції, яких всього за штатом 2. Зокрема, один із них у той період перебував у відпустці, а другий на лікарняному (а.с.45).

Отже, у вказаний період посада оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Великописарівського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області була невакантна, а працівник кримінальної поліції, що її займав, перебував у відпустці, при цьому, на іншого працівника цього ж відділення поліції покласти тимчасове виконання його обов`язків було неможливе внаслідок перебування його на лікарняному (а.с.78).

Отже, в даному випадку існувала службова необхідність покласти на позивача тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, що не потребувало його згоди.

Позивач стверджує, що його переведено на роботу в іншу місцевість, посилаючись на ст.32 КЗпП України, відповідно до частини 1 якої переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Проте, такі доводи є необґрунтованими, оскільки норми КЗпП України не регулюють проходження поліцейськими служби в Національній поліції.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002р. N8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію", згідно з ч.1 ст. 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень, вказаний Закон є спеціальним та не передбачає отримання згоди поліцейського на тимчасове виконання обов`язків за іншою невакантною посадою у зв`язку зі службовою необхідністю , тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, до спірних правовідносин положення КЗпП України, в тому числі стаття 32, застосуванню не підлягають.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), яким не передбачено отримання згоди працівника на тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою у зв`язку зі службовою необхідністю.

Пунктом 21 Розділу ІІ Положення №114 встановлено, що особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (п.1 та п.4).

Відповідно невиконання або неналежне виконання таких обов`язків є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що необхідність покладення на ОСОБА_1 тимчасового виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП у період з 05.08.2019р. до 11.09.2019р. була викликана складною оперативною обстановкою, значним зростанням усіх видів крадіжок на відповідній території обслуговування, що потребувало залучення фахового поліцейського для забезпечення на вказаній території охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, забезпечення публічної безпеки і порядку, протидії злочинності.

Досліджені докази у справі свідчать, що саме вищевказані об`єктивні обставини стали підставою для покладення на позивача тимчасового виконання обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП, тобто має місце службова необхідність, про яку зазначено в п.2 ч.1 ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо доводів позивача на те, що в даному випадку мав бути виданий наказ про відрядження, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017р. №672 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.08.2017р. за №1042/30910), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Основними завданнями службових відряджень є: вивчення і перевірка стану службової діяльності органів (підрозділів) поліції; надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції; проведення оперативно-профілактичних заходів; участь у проведенні слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у конкретному кримінальному провадженні; проведення службових розслідувань; вирішення проблемних питань діяльності органів (підрозділів) поліції; участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; вивчення та поширення передового досвіду, новітніх форм і методів роботи; навчання працівників органів (підрозділів) поліції (п.3 Інструкції №672).

Основними організаційними формами службових відряджень є: групові виїзди - спільні службові відрядження працівників органів (підрозділів) поліції; одиночні виїзди - службові відрядження одного поліцейського для вивчення окремих напрямів або проблемних питань діяльності органу (підрозділу) поліції (п.4 Інструкції №672).

Проте, у даному випадку позивач не направлявся до іншого відділення поліції для виконання службового завдання у конкретному кримінальному провадженні або для вивчення окремих напрямів, або проблемних питань діяльності Великописарівського відділення поліції Охтирського відділу ГУ Національної поліції в Сумській області, а направлявся туди для виконання обов`язків за посадою оперуповноваженого сектору кримінальної поліції В.Писарівського ВП, тобто відрядження не було.

Також, суд зазначає, що згідно з ч.1, ч.2 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Однак, позивач всупереч вказаним вимогам Закону 02.08.2019р. подав рапорт не безпосередньому керівнику, а направив його поштою (а.с.16) начальнику Головного управління Національної поліції в Сумській області, тобто не негайно, а з порушенням строків, що потягло за собою відсутність жодного оперативного працівника у Великописарівському відділенні поліції 05.08.2019р.

Невиконання правомірного наказу тягне за собою відповідальність, передбачену Дисциплінарним Статутом та законом (ч.5 ст.5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про допущення відповідачем порушень процедури його звільнення з органів внутрішніх справ.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач приймаючи оскаржувані накази діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством у той час як позивачем не доведено наявності обставин протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції було не повно встановлено обставини справи та /або надано неправильну правову оцінку спірним правовідносинам під час нового розгляду даної справи.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 480/3372/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 31.07.20.