Справа № 745/746/16-а
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 745/746/16-а Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києвіу порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (повний текст рішення складено 10 березня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у якому просив визнати неправомірним рішення відповідача від 04.11.2016 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити пенсію за вислугу років, у зв`язку з наявністю спеціального педагогічного стажу з 01.11.2016.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відмову в призначенні пенсії від 04.11.2016 № 455;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01.11.2016.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем, Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки робота на посаді викладача історії за сумісництвом не зараховується до спеціального стажу. Загальний стаж позивача за вислугу років на посаді працівника освіти становить 24 року 8 місяців 14 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 01.11.2016 звернувся із заявою до Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за вислугою років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується копією протоколу від 07.11.2016 № 455.

Розпорядженням від 04.11.2016 № 455 позивачу було відмовлено в призначення пенсії за вислугу років, оскільки робота на посаді викладача історії за сумісництвом не входить до загального стажу, а стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на посаді працівника освіти становить 24 роки 8 місяців 14 днів.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що робота за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), а тому період роботи позивача за сумісництвом на посаді вчителя має бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також, суд першої інстанції вказував, що період перебування позивача на строковій військовій службі з 02.11.1980 по 05.11.1982 повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент його призову позивач працював на посаді вчителя праці та креслення.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

Починаючи з 05.06.2019 положення пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, якими передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

До Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 віднесено загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи на посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до записів в тудовій книжці позивач працював з 15.08.1980 по 09.11.1980 викладачем праці, з 01.12.1982 по 19.08.988 керівником НВП, з 01.09.1992 по 31.08.1999 та з 13.01.2005 по 31.10.2016 викладачем історії та правознавства середньої школи.

Відповідно до виписок з наказів по відділу народної освіти Сосницького райвиконкому Чернігівської області та по відділу освіти Сосницької райдержадміністрації Чернігівської області ОСОБА_1 у період з 01.09.1990 по 25.05.1991, з 01.09.1991 по 25.05.1992, з 01.09.1999 пo 16.01.2000, з 01.09.2000 по 31.05.2001, з 01.09.2001 по 31.05.2002, з 01.09.2002 пo 31.05.2003, з 01.09.2003 по 31.05.2004, з 01.09.2004, по 11.01.2005 працював на посадах викладача історії за сумісництвом.

Пенсійний орган вважає, що відсутні підстави зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII період роботи посадах викладача історії за сумісництвом.

Так, сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.

Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу (п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245). Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.

У п. 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Виходячи з аналізу зазначених вище норм, зарахування роботи на посаді викладача (у тому числі й у позашкільному закладі освіти) до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Така правова позиція щодо зарахування стажу роботи за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 (провадження № 11-860апп18).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки відділу освіти Сосницької районної державної адміністрації від 01.10.2016 № 15-12/468 вчитель історії, ОСОБА_1 в загальноосвітніх закладах Сосницького району: у 1990-1991 навчальному році у Змітнівській неповній середній школі вичитав 229 годин; у 1991-1992 навчальному році у Змітнівській неповній середній школі вичитав 328 годин; у 1999-2000 навчальному році у Волинківській ЗОШ І-ІІІ ст. вичитав 222 години; у 2000-2001 навчальному році у Лавській ЗОШ І-ІІ ст. вичитав 241 годину; у 2001-2002 навчальному році у Лавській ЗОШ І-ІІ ст. вичитав 258 годин; у 2002-2003 навчальному році у Лавській ЗОШ-ІІ ст. вичитав 238 годин; у 2003-2004 навчальному році у Лавській ЗОШ І-ІІ ст. вичитав 217 годин; у 2004 році (вересень-грудень) у Лавській ЗОШ І-ІІ ст. вичитав 105 годин.

Отже, наявні підстави для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи позивача на посіді викладача історії за сумісництвом.

Окрім того, у відповідності до абзацу другого пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та військового квитка позивача серії НОМЕР_2 (8-11, 118-121) 18.08.1980 позивач був призначений на посаду вчителя праці та креслення, а 09.11.1980 звільнений із займаної посади, у зв`язку з призовом в Радянську Армію. З 02.11.1980 по 05.11.1982 позивач проходив службу в Збройних Силах СССР.

Отже, період перебування позивача на строковій військовій службі з 02.11.1980 по 05.11.1982 повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки на момент його призову він працював на посаді вчителя праці та креслення.

Зазначене свідчить про наявність у позивача права на отримання пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно, розпорядження Сосницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відмову в призначенні пенсії від 04.11.2016 № 455 є протиправни та таким, що підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено 29 липня 2020 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна