Справа № 320/3928/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3928/19 Головуючий у 1 інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Горяйнова А.М.

Мєзєнцева Є.І.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову від 10.05.2019 №276/С-03 Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у перерахунку пенсі. Зобов`язано Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 пенсію з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 06.05.2019.

22 січня 20202 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просила:

- замінити сторону з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року № 320/3928/19, а саме: первинного стягувана - ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 ;

- замінити сторону з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року № 320/3928/19, а саме: первинного боржника - Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області;

- видати виконавчий лист.

Ухвалою ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторін виконавчого провадження в адміністративній справі № 320/3928/19.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову від 10.05.2019 №276/С-03 Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у перерахунку пенсії. Зобов`язано Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 пенсію з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 06.05.2019.

Звертаючись із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 зазначила, що позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 вересня 2019 року, а заявниця є єдиним спадкоємцем першої черги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, виконавчий лист по справі не видавався, підстави для заміни сторони виконавчого провадження відсутні.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За приписами статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положеннями статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними, у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести перерахунок та виплату.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 03 травня 2018 року у справі №2-а-1864/10.

Матеріали справи свідчать, що позивач - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 вересня 2019 року, виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 158).

Відповідно до Довідки від 14 січня 2020 року №13/01-16, виданої Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кінащук Мариною Аркадіївною, станом на 14 січня 2020 року єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 (а.с. 161).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_2 , має право на отримання пенсії, яку рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року зобов`язано Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок і виплачувати ОСОБА_2 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 06.05.2019.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що виконавчий лист по справі не видавався, а тому, підстави для заміни сторони виконавчого провадження - відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Нормами частини 1 статті 379 КАС України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 15 Закону № 1404-VIII, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Згідно частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIIІ, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 травня 2018 року у справі №2-а-1864/10 зазначив наступне: «У контексті наведених положень Закону № 1404-VIII слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону. При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням. До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII)».

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) вказано про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Згідно п. 48 вказаного рішення, Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. І далі, у п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №2-а-1710/11 зазначив наступне: «… заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки, виконавчий лист по справі не видавався, а тому, підстави для заміни сторони виконавчого провадження - відсутні.

Таким чином, заява ОСОБА_1 в частині замінити сторону з примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі №320/3928/19, а саме: первинного стягувана - ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Водночас, вимога заявника в частині заміни сторони з примусового виконання рішення суду, а саме: первинного боржника - Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволенню не підлягає, оскільки, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року вже було замінено відповідача Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Щодо вимоги заяви ОСОБА_1 в частині видання виконавчого листа, колегія суддів зазначає, що, згідно частини 1 статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, виконавчий лист у справі №320/3928/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити дії видається судом який розглядав справу як суд першої інстанції, а саме, Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, а тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 52, 229 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 379 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити частково.

Замінити сторону у виконавчому провадженні у справі № 320/3928/19, а саме: первинного стягувача - ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2020 р.