Справа № 640/8975/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8975/20 Головуючий у 1 інстанції: Чудак О.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Охтирської місцевої прокуратури на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 у справі за адміністративним позовом керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Сумській області до приватного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Керівник Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Сумській області звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- стягнути з рахунків публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та за рахунок готівки, що йому належить, податковий борг з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) у сумі 29 545 902, 20 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою керівник Охтирської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор не вказав обґрунтованих причин неможливості пред`явлення позову самою особою або органом, в інтересах яких подано позов, із наданням підтверджуючих документів, а також обґрунтуванням обставин, які вказують на існування реальної загрози порушення державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб та необхідності їх захисту.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування. Також, апелянт зауважив, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Охтирською місцевою прокуратурою під час вивчення стану законності у бюджетній сфері встановлено, що приватне акціонерне товариство "Укрнафта" всупереч вимогам податкового законодавства своєчасно не сплачує податки до бюджету, внаслідок чого утворилась заборгованість з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) у сумі 29 545 902, 20 грн., яка залишається несплаченою та є порушенням інтересів держави щодо своєчасного та в повному обсязі надходження доходів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування.

Через встановлені обставини, Охтирська місцева прокуратура звернулась до органу, що уповноважений державою здійснювати повноваження у спірних правовідносинах, з листом щодо вжиття заходів, спрямованих на примусове стягнення заборгованості.

Листом від 07.04.2020 Головне управління ДФС у Сумській області повідомило Охтирську місцеву прокуратуру про те, що позови до суду про стягнення заборгованості зі сплати рентної плати за користування надрами для видобування природного газу з ПАТ "Укрнафта" в сумі 29 545 902, 20 грн. не подавалися в зв`язку із відсутністю фінансування на сплату судового збору.

Особливості участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб визначені у ст. 53 КАС України.

Із змісту ч.ч. 3-5 ст. 53 КАС України вбачається, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачено ст. 131-1 Конституції України - в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Аналогічні положення передбачені і в п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру».

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради*Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

З огляду на приписи ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Вказані норми Закону України «Про прокуратуру» відповідають також ч.ч. 4, 5 ст. 53 КАС України, які передбачають, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався п. 7 ч. 4 ст. 169 КАС України, який передбачає, що позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З позовної заяви вбачається, що своє право на звернення з нею в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Сумській області прокуратура обґрунтовує необхідністю захисту інтересів держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, у зв`язку з наявністю у ПАТ «Укрнафта» боргу з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за березень 2017 року на суму 29 545 902, 20 грн.

Одночасно з цим, сама ж прокуратура, у позові зазначає про відсутність коштів для сплати судового збору як підставу, що унеможливлювала ГУ ДФС у Сумській області звернутись з позовом до суду про стягнення спірного боргу, в такому разі прокуратура повинна була надати докази про те, що дійсно на рахунках ГУ ДФС у Сумській області були відсутні кошти про сплату судового збору на протязі певного часу і те, що станом на дату звернення з позовом до суду необхідної суми коштів на рахунку контролюючого органу не було.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 25.01.2018 у справі № 808/3860/16, органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Відтак, колегія суддів вважає, що звернення у даному випадку до суду з цим позовом порушує принцип рівності сторін.

Також, колегія суддів враховує викладений в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 висновок про те, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 640/4747/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що керівник Охтирської місцевої прокуратури належним чином не обґрунтував наявності підстав для звернення до суду в інтересах держави.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви прийнята судом першої інстанції з дотриманням п. 7 ч. 4 ст. 169 КАС України та не вбачає підстав для її скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Охтирської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 29.07.2020.