Справа № 640/24492/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Київ № 640/24492/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Житомирській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7-0615 від 01.06.2018, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Житомирській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Житомирській області) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 122474,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 122474,38 грн, що виник у зв`язку з несплатою у визначений законодавцем термін податкового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні за формою «Ф» від 01.06.2018 №7-0615, що направлено на адресу ОСОБА_1 і не оскаржено. Крім того, контролюючий орган зазначив, що Новоград-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області було надіслано податкову вимогу №4644-25 від 27.08.2014 на суму 67985,86 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.03.2019 відкрито провадження у адміністративній справі №640/414/19 за позовом ГУ ДФС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

ОСОБА_1 подала зустрічний позов до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за формою «Ф» від 01.06.2018 №7-0615.

26.04.2019 судом постановлено ухвалу, якою позов ОСОБА_1 залишено без руху і встановлено строк для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою від 10.07.2019 зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.06.2018 №7-0615 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ГУ ДФС у Житомирській області Рибальченко Т.А. до стягнення податкового боргу; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом в справі №640/414/19; продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.08.2019, 03.10.2019 і 07.11.2019 судом відповідними ухвалами повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання в адміністративній справі №640/414/19 та призначено підготовче засідання у справі №640/414/19 за участю представника ГУ ДФС у Житомирській області у режимі відеоконференції.

09.12.2019 судом постановлено ухвалу, якою роз`єднано поєднані в одне провадження, первісний і зустрічний позови у адміністративній справі №640/414/19 за позовом Головного управління ДФС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.06.2018 №7-0615, шляхом виділення у самостійні провадження вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.06.2018 №7-0615.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №640/24492/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7-0615 від 01.06.2018 та вказану справу передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою суду від 13.12.2019 справу прийнято №640/24492/19 до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №7-0615 від 01.06.2018 їй безпідставно визначено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб. Позивач посилається на відсутність обов`язку у платника податку сплачувати орендну плату за земельну ділянку за 2018 рік, оскільки у випадку відсутності відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою, така земельна ділянка не може виступати об`єктом оподаткування земельним податком чи орендною платою за землю. Крім того, позивач зазначив, що між позивачем та Новоград-Волинською міською радою у 2012 році було укладено попередній договір оренди землі, проте він був визнаний недійсним в судовому порядку, рішення суду набрало законної сили.

Відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

У підготовчому засіданні 02.03.2020 судом ухвалено закінчити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В призначене на 08.05.2020 учасники процесу не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у відсутність позивача і її представника. Від відповідача заяв/клопотань до суду не надходило.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Оскільки на день розгляду справи Головне управління ДФС у Житомирській області перебуває в стані припинення (запис від 02.08.2019) у зв`язку з реорганізацією податкового органу на підставі Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р «Питання Державної податкової служби», суд дійшов висновку про необхідність здійснення на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України заміни первинного позивача - Головного управління ДФС у Житомирській області на його процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у Житомирській області (надалі - ГУ ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ - 43142501, адреса: 10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Юрка Тютюнника, б.7)).

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, судом встановлені такі обставини справи.

01.06.2018 ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №7-0615, яким позивачу визначено загальну суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 122474,38 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду із відповідним позовом.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом при вирішення спору по суті вираховується таке.

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 06.10.1998 №161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1 - 288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 27.02.2012 між Новоград-Волинською міською радою Житомирської області в особі міського голови ОСОБА_2 (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено попередній договір оренди землі загальною площею 2.0 га № 17 (далі - Попередній Договір) що діє до оформлення технічної документації на земельну ділянку, укладання та реєстрації основного договору оренди, який набрав чинності після підписання його сторонами та його реєстрації, згідно пункту 44 Попереднього Договору.

Відповідно до умов попереднього договору Орендодавець надає, Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі рішення міської ради від 16.02.2012 №223, яка знаходиться в м. Новоград-Волинському.

Згідно пункту 20 вказаного договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Крім того судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання попереднього договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовлено.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що позивач не довела порушення її прав при укладенні попереднього договору оренди земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2017 рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним попередній договір оренди землі від 27.02.2012, укладений між Новоград-Волинською міською радою Житомирської області та ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі обліку земель Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 27.02.2012 №17.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням вимог статті 123 Земельного кодексу України, статей 1, 20 Закону України «Про землеустрій», статей 15, 17 Закону України «Про оренду землі», статті 13 Закону України «Про оцінку землі», оскільки документація із землеустрою на спірну земельну ділянку не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався, що, в свою чергу, не дає можливості визначити цільове призначення спірної земельної ділянки, встановити дійсну нормативно-грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, а також у договорі відсутні істотні умови договору та сам факт передачі земельної ділянки в оренду. Крім того, апеляційний суд зазначив, що несформовані земельні ділянки не можуть виступати об`єктом цивільних прав, зокрема бути предметом відповідних договорів (статті 79-1 Земельного кодексу України).

Проте, постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25.09.2019 касаційну скаргу Новоград-Волинської міської ради Житомирської області задоволено. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2017 скасовано, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 залишено в силі.

Як зазначається у судовому рішенні, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача оспорюваним попереднім договором оренди земельної ділянки. Крім того, позивач не оскаржує рішення на підставі якого було укладено вказаний попередній договір. Також судом зазначено, що ОСОБА_1 не вчинила жодних дій спрямованих на укладання основного договору, а з 2012 року користується наданою їй земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,7824 га, для обслуговування нежитлових приміщень, що перебувають у її власності.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з пунктом 287.7 статті 287 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

В положеннях цієї ж норми в редакції, що діяла до 01.01.2015 законодавець пов`язував обов`язок сплати податку за земельні ділянки з датою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці.

Частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.

Обов`язок сплати цього податку для його платника у різні періоди часу був пов`язаний з різними подіями, а саме, до 01 січня 2015 року обов`язок виникав з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці, а після 01 січня 2015 року - з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас, оскільки підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України), а орендної плати - договір оренди земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 цього Кодексу), власнику будівлі, споруди (їх частин) необхідно оформити та зареєструвати ще й право користування земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 8005/1221/17-а, від 22.05.2018 у справі №826/14642/16, від 28.08.2018 у справі №803/3798/16 та від 13.09.2019 у справі № 120/4362/18-а.

Крім того, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі, зокрема: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди.

При цьому, в попередньому договорі сторонами не вказано кадастровий номер земельної ділянки, яка передавалась в оренду, а також не конкретизовано строк дії договору оренди згідно положень частини першої статті 252 ЦК України.

Також частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку землі» визначено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

В пункті 5 вказаного договору зазначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 2269600,00 грн.

Разом з тим, відповідачем по справі не було надано жодних доказів, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки проводилась та існує відповідний документ на її підтвердження, враховуючи, що вказані обставини заперечувались позивачем.

Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строк та на умовах, що визначені в договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

В даному випадку, акта приймання-передачі земельної ділянки між сторонами не складалося, земельна ділянка позивачу по факту не передавалася, межі земельної ділянки не визначалися.

Оскільки документація із землеустрою на спірну земельну ділянку не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався, що, в свою чергу, не дає можливості підтвердити цільове призначення спірної земельної ділянки, встановити дійсну нормативно-грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, а також у даному договорі відсутні істотні умови договору та сам факт передачі земельної ділянки в оренду згідно акту-приймання передачі, то земельна ділянка фактично не передана в оренду не може виступати об`єктом оподаткування земельним податком чи орендною платою.

На спростування вказаних обставин, відповідач не надав жодних доказів, таким чином, на думку суду, земельна ділянка по факту позивачу в користування не передавалась, починаючи з 16.02.2012 та станом на час прийняття оскаржуваних рішень основний договір оренди земельної ділянки між позивачем та Новоград-Волинською міською радою Житомирської області не було укладено, тому відсутні законні підстави для визначення позивачу податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення відповідача №7-0615 від 01.06.2018.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем - суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Водночас, як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій №0.0..1 від 28.03.2019 на суму 768,40 грн та №0.0..1 від 20.05.2019 на суму 1057,20 грн, позивачем при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1825,60 грн за майнову вимогу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно частини другої статті 4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору встановлюється у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921,00 гривень.

Даний зустрічний позов містить одну вимогу майнового характеру.

В контексті наведеного вище заявником має бути сплачено судовий збір у розмірі 1 224,74 грн за вимогу майнового характеру.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1224,74 грн.

Таким чином сума судового збору у розмірі 600,86 грн (1825,60 грн - 1224,74 грн) є надміру сплаченою за цим позовом.

Одночасно, суд зазначає, що повернення надміру сплаченого судового збору врегульовано пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у якому зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, для повернення надміру сплаченого судового збору позивач має звернутись до суду з відповідною заявою.

Керуючись статтями 2, 5, 7-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7-0615 від 01.06.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1224 (одна тисяча двісті двадцять чотири) гривні 74 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ - 43142501, адреса: 10003, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Юрка Тютюнника, б.7).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська