Справа № 200/4253/20-а
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 р. Справа№200/4253/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення сум компенсацій, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2020 року (згідно з відбитком поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки;

стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 23 052,23 грн за 56 календарних днів;

стягнення грошової компенсації за невикористану чергову відпустку, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 7 039,16 грн за 19 календарних днів;

стягнення грошової компенсації за несвоєчасний розрахунок з урахування індексу інфляції, починаючи з 11 лютого 2019 року по день винесення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати в день переведення до іншого органу Національної поліції грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки та за невикористані 19 календарних днів чергових відпусток за 2015, 2017 роки, а тому суми цих компенсацій та середній заробіток за час затримки розрахунку підлягають стягненню судом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від сторін документи.

19 травня 2020 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити в позові, оскільки чинним законодавством не передбачено компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, адже ця відпустка не є щорічною. Крім того, Законом України «Про Національну поліцію», пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260, гарантовано виплату грошової компенсації лише за невикористану в році звільнення щорічну відпустку, а тому підстави для стягнення грошової компенсації за невикористані чергові відпустки у 2015, 2017 роках також відсутні.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 54 о/с ОСОБА_1 прийнятий на службу в Національну поліцію з 07 листопада 2015 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11 лютого 2019 року № 63 о/с позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі з 26 лютого 2019 року.

Невикористана частина щорічних чергових відпусток позивача становить сумарно 19 днів: за 2015 рік - 4 доби; за 2017 рік - 15 діб.

На підставі рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасниками війни) від 15 квітня 2016 року № 6/1/V/168 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення від 26 червня 2016 року серії МВ № 037863.

Додаткову відпустку як учасника бойових дій строком 14 днів за 2016 - 2019 роки позивачем не використано, що не заперечується відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи щодо грошової компенсації за невикористану чергову відпустку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

За приписами частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до абзаців 7-8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським № 260), за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За змістом наведених норм, які є спеціальними та підлягають застосуванню при вирішенні спорів щодо порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпусток, імперативно визначено, що грошова компенсація за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку виплачується лише у випадку її невикористання у році звільнення із зазначенням кількості днів для виплати у наказі про звільнення; компенсацій за невикористані відпустки за попередні роки не передбачено.

При цьому, судом на підставі частини 5 статті 242 КАС України враховані правові висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права, які викладені у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 825/1038/16; від 31 березня 2020 року № 808/2122/18; від 06 лютого 2020 року у справі № 818/1276/17.

Судом встановлено, що невикористана частина щорічних чергових відпусток позивача становить сумарно 19 днів: за 2015 рік - 4 доби; за 2017 рік - 15 діб.

Ці частини щорічних чергових відпусток з огляду на приписи вищенаведених правових норм не належать до невикористаної в році звільнення відпустки, оскільки позивача переведено з 26 лютого 2019 року для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі наказом від 11 лютого 2019 року № 63 о/с.

Отже, позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану чергову відпустку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплат задоволенню не підлягають.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, стягнення такої компенсації, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу 2 статті 92 Закону № 580-VIII поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій надаються пільги […] одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, зокрема учасникам бойових дій.

Зі змісту наведених норм суд вбачає, що зазначений вид відпустки надається один раз протягом календарного року, незалежно від відпрацьованого у цьому році часу, без гарантування права її перенесення на наступний рік.

Судом встановлено, що 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, а тому за 2016 - 2019 роки служби він мав право на додаткову відпустку відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII в загальній кількості 56 календарних днів.

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій протягом 2016 - 2019 років позивачеві не надавалась, що підтверджується листом відповідача і останнім не оспорюється. Докази звернення позивачем із заявами про надання такої відпустки в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, приписами спеціальних норм, а саме, частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, абзаців 7-8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським № 260 (наводились по тесту рішення вище), не передбачено виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій. Цими нормативними актами гарантовано лише право на грошову компенсація за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у випадку її невикористання у році звільнення із зазначенням кількості днів для виплати у наказі про звільнення.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України та частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР суд вважає помилковими, оскільки вказаними нормами гарантується право на виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки, до яких додаткова відпустка учаснику бойових дій не належить.

До такого висновку суд дійшов, виходячи як з відсутності законодавчих приписів (зокрема, в пункті 1 частини 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР), які б вказували на те, що цей вид додаткової відпустки є щорічною відпусткою, так і з огляду на розміщення статті 16-2 «Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» у розділі ІІІ «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам революції гідності» цього ж закону.

При цьому, судом на підставі частини 5 статті 242 КАС України врахований правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 545/1881/16 .

Посилання позивача на необхідність застосування правового висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а, є помилковим, оскільки з цієї постанови суд вбачає, що вона вирішує спір, який виник у 2015 році за іншого правового регулювання, а тому не може мати прецедентного характеру у справі, що розглядається.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, стягнення такої компенсації, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що позовна вимога про стягнення грошової компенсації за несвоєчасний розрахунок з урахування індексу інфляції, починаючи з 11 лютого 2019 року по день винесення рішення у справі, є похідною від вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки, в її задоволенні також слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення сум компенсацій відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 серпня 2020 року.

Суддя Ю.М. Льговська