Справа № 380/1749/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1749/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року м. Львів

16 год. 50 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Швеця Д.Ю., представника відповідачів Бондаренка О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 , Головного управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта ОСОБА_2 (далі відповідча-1), Головного управління Національної гвардії України (далі відповідач-2), у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України «По особовому складу» №240 о/с від 28.12.2019 в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за підпунктом «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) полковника ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України №14 від 20.01.2020 в частині припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключити зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення начальника служби безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини управління тилу логістики полковника ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Національній гвардії України та включити до списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь період незаконного звільнення з військової служби;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені ним в ході розгляду справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що його звільнено із служби незаконно, оскільки при звільненні зі служби з ним не було проведено бесіди, не з`ясовано бажання надалі проходити військову службу, в наказі не зазначено підставу звільнення позивача.

Ухвалою від 04.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вих. № 27/33/1-б/н від 02.04.2020). Зазначив, що наказом командувача Національної гвардії України № 240 о/с від 28.12.2019 позивача звільнено у запас за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у мирний час та обмежену придатність у воєнний час. Після видання цього наказу та до видання наказу командувача Національної гвардії України № 14 від 14.01.2020 (по стройовій частині) відповідачем вживалися усі можливі заходи щодо проведення та складання аркушу бесіди з позивачем, однак останній умисно не прибував до керівництва для проведення такої, посилаючись на своє перебування на лікарняному. У той же час норми Положення № 1153/2008 (у редакції від 18.07.219) не містять заборони щодо звільнення військовослужбовця без складання зазначеного аркуша бесіди. Крім цього проведення усіх належних розрахунків із ОСОБА_1 підтверджується його обхідним листком із відміткою про свою згоду з такими. У судовому засіданні надав усні аналогічні пояснення, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд заслухав вступне слово учасників справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я та з метою визначення придатності для подальшого проходження служби позивач 17.10.2019 звернувся із рапортом на ім`я начальника управління тилу (заступника начальника логістики) ГУ НГУ полковника Олександра Білецького для проходження військово-лікарської комісії, який по команді подано на ім`я командувача Національної гвардії України (а.с. 175).

Згідно із свідоцтвом про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії центрального госпіталю МВС України № 162 від 22.11.2019 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Встановлено також, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини та проходженням військової служби (а.с. 176-179).

Відповідно до витягу з наказу командувача Національної гвардії України «По особовому складу» № 240 о/с від 28.12.2019 із позивачем припинено (розірвано) контракт та звільнено у запас за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а.с. 185).

Згідно з витягом з наказу командувача Національної гвардії України (по стройовій частині) № 14 від 20.01.2020 із начальником служби безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини управління тилу логістики полковником ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу Головного управління Національній гвардії України та всіх видів забезпечення (а.с. 186).

Позивач вважає, що зазначені вище накази є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачами не з`ясовано його бажання продовжити проходити військову службу, не складено аркуш бесіди з позивачем та не зазначено у наказі підстави звільнення за станом здоров`я, що зумовило звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби відбувається відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Види військової служби визначені частиною шостою цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом осіб офіцерського складу. Однією з особливостей служби за контрактом є його строковість, однак це не означає, що контракт не може бути припинено достроково.

Частиною першою статті 26 Закону № 2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Частиною десятою статті 23 Закону № 2232 передбачено, що для потреб Збройних Сил України та інших військових формувань (крім Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України) військовослужбовцям військової служби за контрактом з числа громадян України, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (крім розумових, сенсорних, психологічних вад, розладів психіки, поведінки та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України та іншими центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями), за їх зверненням може бути продовжено військову службу до закінчення строку контракту з можливістю укладення нового контракту, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення).

Відповідно до пп. 1 п. 35 Положення під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Розділом ХІІ Положення врегульовано порядок звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 233 Положення при звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Пунктом 236 Положення також встановлено, що з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

З наведеного слідує, що проведення бесіди з питань звільнення із позивачем було необхідною умовою звільнення як з огляду на підставу такого (пп. 1 п. 35 Положення), так і з огляду на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом.

Пунктом 240 Положення визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби.

Проаналізувавши вищенаведені норми діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що визнання особи обмежено придатною до військової служби не є безумовною підставою для прийняття рішення керівником щодо припинення подальшого проходження служби такою особою.

Пунктом 240 Положення визначено, що імперативному звільненню з військової служби підлягають лише військовослужбовці, визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я. При цьому таке захворювання чи поранення отримано не під час виконання обов`язків військової служби.

У той же час військовослужбовці, визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби наділені правом виявити бажання проходити військову службу.

Суд дослідив наявну у матеріалах копію свідоцтва про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії центрального госпіталю МВС України № 162 від 22.11.2019 та встановив, що висновок про непридатність ОСОБА_1 до військової служби зроблено на підставі захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини та проходженням військової служби.

Відповідачем не надано суду інформації про те, що позивач має захворювання, яке позбавляє його права бути залишеним на військовій службі.

Отже, позивач мав право продовжити проходження військової служби (у разі виявлення бажання).

Нормами Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція), врегульовано механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення.

Відповідно до п. 2.13 Інструкції контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.

Командування військової частини відповідно до чинного законодавства має попередити військовослужбовця про дострокове припинення (розірвання) контракту за наявності підстав, передбачених підпунктами «б», «в», «г», «з», «і», «ї», «й», «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та провести бесіду з військовослужбовцем з цього приводу, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 12).

Згідно з п. 12.7 Інструкції бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

На підставі аналізу вищенаведених норм суд доходить висновку, що метою проведення з військовослужбовцем бесіди перед звільненням із військової служби є вирішення ряду важливих завдань, перелік яких затверджений у додатку № 12 до Інструкції «Аркуш бесіди».

Зокрема, під час бесіди посадові особи з`ясовують: ставлення військовослужбовця до звільнення, його прохання (побажання), бажання військовослужбовця проходити службу у військовому резерві, претензії до порядку та терміну подання до звільнення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначив, що посадовими особами Головного управління Національної гвардії України, з якими позивач перебував у відносинах прямого підпорядкування, вживалося усіх можливих заходів щодо проведення та складання аркуша бесіди із останнім, однак будь-які докази на підтвердження вказаного у матеріалах справи відсутні.

Суд також критично оцінює і посилання представника відповідачів на те, що Положення № 1153/2008 (в редакції від 18.07.2019) не містить заборони щодо звільнення військовослужбовця з військової служби без складання з ним згаданого аркуша бесіди з огляду на таке.

Відсутність у законодавстві прямої заборони на звільнення військовослужбовця із військової служби не свідчить про законність такого. Необхідність дотримання цієї умови при звільненні передбачено, зокрема, п. 240 Положення, оскільки саме під час проведення військовослужбовець може виявити бажання щодо продовження проходити військову службу.

Посилання представника відповідачів на неподання позивачем рапортів, яким би він виявив бажання проходити в подальшому військову службу судом до уваги не беруться, оскільки такий обов`язок на позивача не покладено.

Крім цього у матеріалах справи також відсутні докази попереднього повідомлення ОСОБА_1 про дострокове припинення (розірвання) контракту на підставі пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232.

Отже, відповідачами про дострокове припинення контракту позивача не повідомлено, перед звільненням та виключенням останнього із усіх видів грошового забезпечення не організовано та не проведено співбесіди з питань звільнення.

У розрізі викладених вище обставин доходить висновку, що звільнення позивача з військової служби в Збройних Силах України на підставі п. «б» ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 є необґрунтованим, незаконним та передчасним.

Командуванням Національної гвардії України в порушення вимог вищезазначеної Інструкції після надходження свідоцтва про хворобу бесіду з позивачем не провело, бажання подальшого проходження військової служби не встановило, про що аркуш бесіди не склало.

Щодо обставин згоди позивача із проведенням розрахунків, підписання обхідного листка чи інших дій, пов`язаних із процедурою звільнення після видачі оскаржуваних наказів суд зазначає, що такі обставини не вплинули на обов`язок відповідача провести з позивачем бесіду перед звільненням. Це також стосується перебування ОСОБА_1 на листках непрацездатності.

Отже, з системного аналізу норм законодавства та встановлених обставин справи слідує, що при прийнятті оскаржуваних рішень про звільнення позивача з військової служби відповідачами порушено порядок звільнення осіб з військової служби за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у збройних Силах України та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зокрема п.п. 233, 236 Положення та п. 2.13 Інструкції.

Із врахуванням присів статті 235 Кодексу законів про працю України незаконно звільнений з військової служби позивач підлягає поновленню на військовій службі на попередній посаді із виплатою йому середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та включенню його в списки особового складу Збройних Сил України.

Згідно з вимогами п. 231 Положення у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Оскільки судом встановлено протиправність наказів, які стали підставою для звільнення позивача, ОСОБА_1 підлягає поновленню на військовій службі з наступного дня після дати незаконного звільнення, тобто з 21.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Оскільки відповідачами не доведено правомірності дій та законність прийнятих рішень під час звільнення ОСОБА_1 із військової служби за станом здоров`я, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України «По особовому складу» № 240 о/с від 28.12.2019 в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за підпунктом «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) полковника ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ командувача Національної гвардії України (по стройовій частині) № 14 від 20.01.2020 в частині припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключення зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення начальника служби безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини управління тилу логістики полковника ОСОБА_1 .

4. Поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Національній гвардії України та включити до списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення.

5. Стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 21.01.2020 по день прийняття рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.07.2020.

Суддя Р.П. Качур