Справа № 420/6213/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6213/20
УХВАЛА

04 серпня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Татарбунарської міської ради (адреса: 68100, Одеська обл., м. Татарбунари, вул. Л.Українки 18, ), за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

14.07.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

22.07.2020 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.08.2020 року за вх.№ЕП/30266/20 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що на пленарному засіданні 44 сесії 7 скликання Татарбунарської міської ради від 19.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та передати безоплатно у власність, загальною площею 0532 га, за адресою: АДРЕСА_3 та водночас прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність, загальною площею 0532 га, за адресою: АДРЕСА_3 громадянці ОСОБА_2 . На думку заявника, йому відмовлено в задоволені клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) саме з мотивів передання цієї земельної ділянки іншій особі. Тому позивач вважає, що на пленарному засіданні не ставилося питання про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації та передачі йому у власність земельної ділянки та прийняття відповідного рішення, а просто відправили лист, щодо не набрання достатньої кількості голосів для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Розглянувши заяву про забезпечення позову у письмовому провадженні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 4 статті 150 КАС України передбачено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з частинами 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту заявнику до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування. при цьому.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа чи до якого буде подано позов за встановленими правилами підсудності, заходів щодо охорони прав та інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та інших осіб, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Заходи забезпечення адміністративного позову повинні відповідати і бути співмірними із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Внаслідок видання суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів виникають самостійні правовідносини, учасниками яких є конкретні суб`єкти, прав та інтересів яких безпосередньо стосуються прийняті рішення і виключно для яких такі рішення створюють взаємні права та обов`язки. Право на оскарження до суду індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої він прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого індивідуального акта суб`єкта владних повноважень можливо щодо рішень, які на момент розгляду питання щодо забезпечення позову продовжують свою дію в часі. Такий захід забезпечення позову повинен відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Як вбачається зі змісту рішення Татарбунарської міської ради №1110-VII від 19.06.2020 року, зупинити дію якого просить заявник, зазначене рішення є індивідуальним актом та стосується насамперед прав та інтересів ОСОБА_3 , якому відповідачем, як розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території м. Татарбунари, площею 0,0532 га. У цьому рішенні передбачено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного при надходженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити у встановленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Суд зазначає, що надання уповноваженим органом особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ділянки із земель державної власності не означає позитивного рішення про передачу її безоплатно у приватну власність. Такий дозвіл направлений на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати об`єктом цивільних прав.

Велика Палата Верховного Суду у поставові від 17.10.2018 року у справі №380/624/16-ц зазначила, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Суд вважає, що обраний заявником захід забезпечення позову не відповідає порушеному інтересу ОСОБА_1 . Враховуючи предмет позову та співвідношення інтересу позивача, про захист якого він просить, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб, суд дійшов висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову не є співмірними.

Суд не вбачає підстав для забезпечення позову, оскільки не вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про скасування спірного рішення або ефективний захист прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду, як це передбачено частиною 2 статті 150 КАС України.

Мотиви, наведені у заяві про забезпечення позову, не свідчать про реальний характер загрози правам чи інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору, і ґрунтуються виключно на припущеннях заявника без підтвердження того, що такі наслідки фактично настануть, а дії, про які він вказує, будуть вчинені.

Також у заяві не наведено очевидних ознак протиправності спірного рішення, зупинити дію якого просить заявник.

З цих підстав суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, суд зазначає, що заявляючи заяву про забезпечення позову у такий спосіб, позивач фактично до винесення кінцевого рішення у справі, хоче отримати рішення судді із правовою його позицією, щодо протиправності чи правомірності дій відповідача.

Керуючись ст.ст. 150-157, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 256 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова