Справа № 1940/1313/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1313/18

24 липня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

представника позивача Гураль Р.В.

представник відповідача Мурована І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 0-1918 від 06.07.2018,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 06.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що оскільки належний позивачу об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 є нежитловим приміщенням нежитлової будівлі виробничого корпусу №21 під літерою «О», та відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому, податкове повідомлення-рішення сформоване відповідачем є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 06.07.2018 №0-1918.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області - задоволено, Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у справі №1940/1313/18 скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 у справі №1940/1313/18 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

28.05.2020 дану справу отримано Тернопільським окружним адміністративним судом, що підтверджується відбитком штампу, вх.№1329/20.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2020 дану справу передано на розгляд судді Дерех Н.В.

Ухвалою суду від 03.06.2020 адміністративну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 26.06.2020 о 11:00 год.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив наступне. Вважає, що об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи - підприємця, не підпадає під дію абзацу "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, так як позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, що у свою чергу кореспондується з обов`язком позивача сплачувати визначену суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. У зв`язку із наведеним, просив відмовити у задоволенні даного позову.

Ухвалою суду від 26.06.2020 розгляд справи відкладено до 14.07.2020 о 11:00 год.

14.07.2020 у відкритому судовому засіданні замінено відповідача з Головного управління ДФС у Тернопільській області на Головне управління ДПС у Тернопільській області, оголошено перерву до 24.07.2020 о 11:00 год.

24.07.2020 у відкритому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні повністю з мотивів, наведених у відзиві на адміністративний позов.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів №130063976 від 07.07.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знаходяться відомості про те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення нежитлової будівлі виробничого корпусу №1 під літ. О загальною площею 2021,2 квадратних метри за адресою: АДРЕСА_1 . Лук`яновича АДРЕСА_2 /3.

Головним управлінням ДФС в Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 року №0-1918, яким позивачу, як фізичній особі платнику податків, відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017 року в розмірі 32 339,20 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим органом податковим-повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

В частині другій статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (надалі, ПК України), платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктом є 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

З системного тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України слідує, що будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно незалежно від його використання. Зокрема, законодавець у кожному буквеному пункті (від а до л) передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Кожен з цих випадків не підлягає розширеному тлумаченню. Така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами е та і, на відміну від пункту є.

Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування (д), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу (е), сільськогосподарський товаровиробник (ж), громадські організації інвалідів та їх підприємства (з), релігійні організації (и)), або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання (ґ), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів (і), будівлі промисловості (є) тощо).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно зі статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (пункт 30.1 статті 30 Податкового кодексу України).

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Крім цього, класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №820/3556/17 (постанова від 17.02.2020), застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

З матеріалів справи слідує, що позивач є власником нежитлового приміщення нежитлової будівлі виробничого корпусу №1 під літерою "О", яка за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) Будівлі промислові.

При цьому, 23.06.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну підстави позову, в якому він просив підставою визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 06.07.2018 №0-1918 вважати звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нежитлового приміщення нежитлової будівлі виробничого корпусу №1 під літ. "О" загальною площею 2021,2 квадратних метри за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вул.Лук`яновича Д., будинок 8, приміщення 3, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1.ст.266 Податкового кодексу України.

Частинами першою - третьою ст.47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи

Однак, суд не приймає до уваги заяву про зміну підстави позову, оскільки справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, а фактичні обставини справи, не змінились, про що судом не здобуто належних доказів, а учасниками справи суду не подано, тому зміна підстави позову не допускається.

Отже, вирішуючи даний спір по суті, суд надає правову оцінку правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, виходячи з позовної заяви позивача, яка надійшла до Тернопільського окружного адміністративного суду 12.07.2018.

Водночас, Верховним Судом у Постанові від 21.05.2020 зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання використання об`єкта нерухомості, який належить позивачу на праві власності, за функціональним призначенням (промислове виробництво).

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем не здійснювалось використання нежитловим приміщенням - нежитловою будівлею виробничого корпусу №1 під літерою "О", яка за вимогами ДК 018-2000 належить до класу (код 1251) Будівлі промислові як будівлі для промислового виробництва, оскільки як вбачається з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, види його діяльності не пов`язані з промисловим виробництвом (виготовленням промислової продукції будь-якого виду).

Суд вважає, що у контексті наведених положень щодо застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, його можливо застосовувати у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов - виробничі приміщення.

Відтак, на думку суду, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи положення підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України, а також те, що позивач є власником приміщення, що не належить до об`єктів промисловості, суд вважає, що контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення -рішення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № 0-1918від 06.07.2018 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

ОСОБА_1 : місце проживання АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1

відповідач:

Головне управління ДПС у Тернопільській області місцезнаходження вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003 ;

Головуюча суддя Дерех Н.В.