Справа № 817/2205/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Київ

справа № 817/2205/17

адміністративне провадження № К/9901/62371/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Кашпур О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 817/2205/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року (головуючий суддя: Щербаков В.В.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя: Кузьменко Л.В., судді: Іваненко Т.В., Франовська К.С.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області, в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ від 03 липня 2017 року №2100/5 «Про анулювання доступу державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на його думку, спірний наказ є протиправним та таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства з огляду на те, що при проведенні відповідачем камеральної перевірки порушено приписи Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, яким визначено процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скарг на рішення державного реєстратора. Також позивач зазначає, що подання Головного управління юстиції у Рівненській області від 03 квітня 2017 року розглянуте відповідачем поза строками, передбаченими пунктом 3 та з порушенням приписів пункту 7 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року, позов задоволено повністю.

2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 липня 2017 року №2100/5 «Про анулювання доступу державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

2.2. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний наказ не відповідає критеріям, встановленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним.

ІІІ. Касаційне оскарження

2. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цього позову повністю.

2.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що суди безпідставно не надали правової оцінки доводам відповідача щодо наявності в діях позивача порушень законодавства в сфері державної реєстрації, дійшли безпідставних висновків про наявність у позивача всіх необхідних для проведення спірних реєстраційних дій документів.

3. Відзив на касаційну скаргу не надходив.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року призначений на посаду заступника директора - державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради із здійсненням повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

5. 03 квітня 2017 року начальником Головного територіального управління юстиції у Рівненській області до Міністерства юстиції України направлено подання №1371/04.3-3.17 на проведення камеральної перевірки державних реєстраторів Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2

6. На виконання запиту Міністерства юстиції України від 18 квітня 2017 року №14699/7786-0-32-17/19 про надання додаткових документів для розгляду подання, Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області 23 травня 2017 року надало відповідачу копії реєстраційно-контрольних карток, скарг та заяв власників квартир житлового будинку

АДРЕСА_2. 7 . Наказом Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року №2105/7 вирішено провести камеральну перевірку державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 з 13 червня 2017 року та утворити комісію для проведення камеральної перевірки.

8. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2105/7 від 13 червня 2017 року та згідно зі статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», комісією проведено камеральну перевірку державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за результатом якої складено довідку від 29 червня 2017 року.

9. За результатами цієї перевірки складено висновок, за змістом якого внесено пропозицію анулювати доступ державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Копії матеріалів камеральної перевірки направлені Комунальному підприємству «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради.

10. Наказом Міністерства юстиції України від 03 липня 2017 року №2100/5 анульовано доступ державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

11. Позивач, вважаючи вказаний наказ протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

12. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

14. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

15. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

16. Повноваження Міністерства юстиції України щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990.

17. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону, державній реєстрації прав підлягає право власності.

19. За змістом частини п`ятої статті 3 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

20. Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

21. Пунктами 2-3 частини першої статті 6 Закону визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

22. Згідно з пунктами 1-2 частини третьої статті 10 Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочинну та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

23. За приписами статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

24. Відповідно до частини першої статті 18 Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

25. 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

26. 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

27. 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

28. 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

29. 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

30. 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

31. 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

32. 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

33. Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

34. Частиною 1 статті 22 Закону визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

35. Відповідно до частини другої статті 22 Закону, відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

36. Частиною першою статті 27 Закону встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

37. 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

38. 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

39. 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

40. 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

41. 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

42. 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

43. 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

44. 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

45. 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

46. 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

47. 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

48. 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

49. 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

50. 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

51. Згідно з частиною першою статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

52. За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про, зокрема, тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав (пункти 2, 4 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

53. Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок №990, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

54. Пунктом 2 Порядку №990 встановлено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

55. У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

VI. Позиція Верховного Суду

56. Перевіривши доводи касаційних скарг, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

57. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

58. Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.

59. Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу 03 липня 2017 року №2100/5 «Про анулювання доступу державного реєстратора Комунального підприємства «Сарненське бюро технічної інвентаризації» Сарненської районної ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

60. Також встановлено, що цей наказ прийнято відповідачем за результатами проведеної камеральної перевірки позивача, яка призначена відповідним наказом Міністерства юстиції України на підставі подання територіального управління юстиції.

61. Підставою внесення вказаного подання стали результати розгляду скарг фізичних осіб - власників квартир житлового будинку АДРЕСА_2 та виявленням в діях позивача порушень норм чинного законодавства України під час вчинення реєстраційних дій.

62. При цьому, з аналізу виявлених Міністерством юстиції України порушень, зафіксованих у довідці за результатами камеральної перевірки від 29 червня 2017 року, суди встановили наступне.

63. У серпні 2016 року державним реєстратором ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на незавершені будівництвом квартири в будинку АДРЕСА_2 за Приватним підприємством фірмою «Інтерекопласт» на підставі наступних документів:

- інвестиційного договору від 23 серпня 2006 року, укладеного між Приватним підприємством-фірмою «Інтерекопласт» та Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, яким передбачено проведення будівельних робіт по АДРЕСА_2;

- договору оренди землі, укладеного між Рівненською міською радою та Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, від 07 листопада 2005 року, стосовно земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2;

- дозволу на виконання будівельних робіт від 05 грудня 2005 року №413, виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Рівного;

- технічних паспортів на об`єкти нерухомості, що розташовані по АДРЕСА_2.

64. З аналізу сформованих державним реєстратором ОСОБА_1 відомостей за результатами пошуку інформації за об`єктами нерухомого майна відповідачем встановлено, що інформація з Державного реєстру прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, містить відомості про реєстрацію права власності на квартири за вказаною вище адресою за фізичними особами у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (діяв по 31 грудня 2013 року) та Державному реєстрі прав (діє після 01 січня 2013 року).

65. Незважаючи на наявність інформації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та державному реєстрі прав, державний реєстратор Нова.В.РРк Р.В. приймав рішення про державну реєстрацію прав та зареєстрував у Державному реєстрі прав право власності на незавершені будівництвом квартири з ідентичними номерами за тією ж адресою за Приватним підприємством фірмою «Інтерекопласт» на підставі вищевказаних документів.

66. Встановивши ці обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, резюмує, що відповідачем не надано доказів того, що у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно, які вичерпно передбачені статтею 24 Закону №1952-IV, внаслідок чого ним на підставі поданого Приватним підприємством фірмою «Інтерекопласт» переліку документів, передбачених пунктом 68 Порядку №1127, проведено державну реєстрацію права власності на об`єкти - незавершене будівництво по АДРЕСА_2. При цьому типом об`єкта нерухомого майна, щодо якого проводилася державна реєстрація, є незавершене будівництво.

67. Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на те, що суди під час розгляду цієї справи не досліджували матеріали реєстраційних справ та, в тому числі, але не виключно, документи, які надавались заявником позивачу як державному реєстратору та на підставі яких останнім вчинено спірні реєстраційні дії.

68. Верховний Суд наголошує, що без дослідження вказаних документів неможливо дійти однозначного висновку про помилковість висновку відповідача щодо протиправності дій позивача в спірних правовідносинах, а також дати відповідь на запитання чи були наявні/відсутні у позивача визначені законом підстави для відмови у вчиненні цих реєстраційних дій, а також щодо наявності підстав для здійснення такої реєстрації в розрізі поданих для цього документів.

69. Крім цього, суди не звернули увагу на те, що позивачем як державним реєстратором вчинено спірні реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості, які не завершені будівництвом, та не надали оцінку наявності у позивача визначених законом передумов для реєстрації недобудованої нерухомості.

70. Також Верховний Суд вказує на те, що у розрізі доводів відповідача про відсутність відповідної документації на підтвердження цього факту суди попередніх інстанцій не дослідили на підставі належних та допустимих доказів та не надали оцінку обставинам щодо скасування позивачем реєстрації деяких з перевірених відповідачем об`єктів нерухомості у зв`язку зі знесенням будинку.

71. Водночас, суди не проаналізували у взаємозв`язку зі спірними правовідносинами ті обставини, що відносно решти розділів, які було відкрито позивачем як державним реєстратором на незвершені будівництвом квартири в будинку АДРЕСА_2 , останнім внесено зміни до записів стосовно адрес цих об`єктів нерухомості. Підставою зміни номеру будинку з 12 на 68 ОСОБА_1 зазначено наказ Управління містобудування та архітектури «Про присвоєння поштової адреси» № 572 від 29 грудня 2016 року. Втім, на запит територіального правління юстиції про надання інформації щодо існування такого наказу з наданням його копії Управління містобудування та архітектури поінформувало про його відсутність.

72. Окрім вказаного, Верховний Суд звертає увагу судів на необхідності дослідження хронології подій в спірних правовідносинах, зокрема та не виключно, щодо часу надходження до територіального управління юстиції скарг від громадян - власників квартир в будинку АДРЕСА_2 відносно до часу внесення позивачем відомостей до реєстру щодо зміни адреси об`єктів нерухомості та скасування реєстрації щодо таких об`єктів у зв`язку зі знесенням будинку, а також до часу початку перевірки органом юстиції стосовно цих обставин.

73. За цих обставин, Верховний Суд доходить висновку про те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи встановлені суперечливі обставини, які залишені судами поза увагою та без належного дослідження з урахуванням змісту позовних вимог, а також суті порушень в діях позивача як державного реєстратора, у зв`язку з виявленням яких відповідачем прийнято наказ, що є предметом судового контролю в цій справі.

74. Верховний Суд наголошує, що за правилами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

75. Отже, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України в основі обґрунтованого рішення лежать повнота і всебічність з?ясування обставин, це виключає існування будь-яких не спростованих судом належним чином розбіжностей між доказами, поданими сторонами.

76. Тому Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій, виявивши вказані вище суперечності не вжили усіх, визначених законом, заходів, зокрема та не виключно, щодо витребування додаткових доказів, на підставі яких можливо встановити істинну та достовірну інформацію стосовно спірних обставин.

77. Таким чином, суди попередніх інстанцій, не встановивши усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, прийшли до передчасних висновків по суті справи.

78. Втім, Верховний Суд зазначає, що приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суди наділені правом збирати докази з власної ініціативи, а також повноваженням сприяти в реалізації обов`язку доказування (у випадку неможливості самостійного надання особами, які беруть участь у справі доказів) і витребовувати необхідні докази. Тобто законодавцем передбачено активну участь суду в збиранні доказів, а тому покладення обов`язку надання доказів виключно на осіб, які беруть участь у справі без сприяння судами в реалізації зазначеного обов`язку, а також вияв власної їх ініціативи у процесі збору доказів, як мети встановлення дійсних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є надмірним тягарем, що, в деякій мірі, є неспівмірним із розподілом обов`язку доказування, визначеного адміністративним процесуальним законодавством.

79. Тому, висновки судів попередніх інстанцій та оскаржувані рішення в цій справі не відповідають завданням адміністративного судочинства щодо справедливого і неупередженого вирушення спору.

80. Водночас, в силу положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства їх встановлення судом касаційної інстанції не допускається.

81. Розглянувши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не забезпечено повне та всебічне з?ясування обставин у справі та не вжито усіх, визначених законом заходів для цього.

82. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

83. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

84. Приписами частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

85. Враховуючи те, що вказані порушення під час розгляду справи допущені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

86. Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права. Також суду слід врахувати вищенаведене та ухвалити законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та взаємному зв?язку.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року задовольнити частково.

2. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року в цій справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О.В. Кашпур