Справа № 344/8122/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Антоняк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 344/8122/17 пров. № А/857/5041/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання: Хомич О.Р.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року у справі № 344/8122/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

27.06.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову в частині призначення пенсії за вислу років та зобов`язання призначити пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплачувати з 27.12.2016р.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.03.2020р. позов задоволено. Суд визнав протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за вислугою років у відповідності до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплачувати з часу звернення до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську - з 27.12.2016р.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.03.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 27.12.2016р. ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням 56-річного віку та маючи трудовий стаж понад 31 рік роботи в фармацевтичній сфері, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Проте, пенсійний орган листом № 1106/3 від 04.04.2017р. відмовив позивачу у призначенні пенсії, оскільки до стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 19.08.2004р.-26.12.2016р., відсутні сертифікати та документи щодо підтвердження акредитації фармацевтичного закладу аптеки ТзОВ «Сеті» і останній є керівником ТзОВ «Сеті», а не директором аптеки.

Із змісту ст.2, ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

ч.2 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них, їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення наявність, які правило відповідного стажу роботи за спеціальністю.

В п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( у редакції, чинній на час звернення за призначенням пенсії грудень 2016 р.) визначено право на пенсію за вислугу років, зокрема працівників охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів від 04.11.1993р. №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Даним Переліком передбачені аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії і посади провізорів, фармацевтів ( незалежно від найменування посад) лаборантів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002р. затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, згідно з яким пунктом « 3» передбачені фармацевтичні ( аптечні) заклади: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин ( медичної техніки, медичної оптики).

Отже, для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

Так, з 1983 по 1988 роки ОСОБА_1 навчався у Львівському медичному університеті.

З 26.04.2003р. позивачу присвоєно першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю організація та управління фармацією, що підтверджується свідоцтвом №1041 від 26.04.2003р.

22.06.2009р. та 27.06.2014р. ОСОБА_1 підтверджено звання провізора-спеціаліста за спеціальністю організація та управління фармацією, що підтверджується сертифікатами спеціаліста № 41841 від 22.06.2009р., № 799628 від 27.06.2014 р.

Згідно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є керівником ТзОВ «Сеті» який зареєстрований в реєстрі з 03.02.1995р.

З матеріалів справи видно, що в період з 19.08.2004 р. 26.12.2016 р. який пенсійний орган не зарахував ОСОБА_1 до стажу за вислугу років для призначення пенсії, останній працював на посаді директора аптеки ТзОВ «Сеті» яка знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Молодіжна, 52. Змінювалась назва посади та найменування аптеки : завідувач аптеки № 184, директор аптеки № м184, директор аптеки № 1 ТОВ «Сеті».

При цьому, згідно посадової інструкції директора аптеки ТОВ «Сеті», у розділі ІІ зазначено, що позивач крім адміністративних функцій виконував функції які покладаються на фармацевтів та провізорів. Зокрема в частині забезпечення асортименту лікарських засобів, здійснення контролю якості ліків, організація лікарського забезпечення населення, здійснення навчання та оцінки кваліфікації провізорів та фармацевтичних кадрів.

Як видно із матеріалів справи, для здійснення господарської діяльності ТзОВ «Сеті» в період з 20.09.2011 р. 15.11.2006р. здійснював господарську діяльність на підставі ліцензій на право торгівлі лікарськими засобами на конкретні аптеки, аптечні пункти та аптечні кіоски, що знаходяться в матеріалах справи. ( а.с. 13-25)

У відповідності до ст.3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У чинній редакції ч.5 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Таким чином, встановлений ч.1 ст.19 Закону України від 04 квітня 1996 року № 123/96-ВР «Про лікарські засоби» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначення поняття «заклад охорони здоров`я», також пов`язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

При цьому в ч.2 ст.19 вказаного Закону підставою для видачі зазначеної ліцензії визначалося наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких установленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов`язковій перевірці перед видачою ліцензії у межах строків, передбачених для видачі ліцензії, за місцем провадження діяльності органом ліцензування або його територіальними підрозділами у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Проходження першої акредитації закладу охорони здоров`я (офіційного визнання наявності у нього для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров`я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам) Порядком акредитації, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося лише через два роки від початку провадження діяльності у цій сфері.

Таким чином, на підставі системного аналізу вищенаведених норм законодавства України колегія суддів дійшла висновку, що особи, які працювали на провізорських посадах в аптечних закладах, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказана позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р. у справі № 492/446/15-а, від 25.09.2018р. у справі № 355/632/17.

З врахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач перебуваючи на посаді директора аптеки виконував діяльність на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами в тому числі функції провізора, а тому період такої роботи дає право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення до пенсійного органу 27.12.2016 р.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ліцензію АВ79369 від 20.09.2011р. на право роздрібної торгівлі згідно наказу від 25.10.2016р. № 444 «Щодо ліцензування господарської діяльності» анульовано 25.10.2016р., а позивач просить призначити пенсію починаючи з 26.12.2016р., що відповідно впливає на обрахунок спеціального стажу, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Із змісту довідки від 11.03.2019р. видно, що в грудні 2016 року відбулись зміни в організаційній діяльності ТОВ «Сеті». Повністю припинено аптечну діяльність із анулюванням ліцензії яка в 2017-2019 роках і на даний час не відновлювалась. З записів у трудовій книжці, з 19.08.2004р. по 26.12.2016р. видно, що ОСОБА_1 працював на посаді директора ТзОВ «Сеті».

При цьому, підставою припинення аптечної діяльності є наказ Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками № 444 від 25.10.2016р., яким анульовано ліцензію АВ79369 від 20.09.2011р.

Зокрема, вказаний наказ ОСОБА_1 отримав у грудні 2016 року, у зв`язку з чим відбулись зміни в організаційній діяльності ТОВ «Сеті» та припинення господарської діяльності товариства, та звільнення позивача 26.12.2016 р. з посади директора аптеки ТОВ «Сеті»

Таким чином, колегія суддів вважає зазначити, що в період до 26.12.2016р. ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора аптеки в тому числі функції провізора, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року у справі № 344/8122/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя З.М. Матковська

Суддя С.М. Кузьмич

Постанова складена в повному обсязі 31.07.2020р.