Справа № 826/249/15
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/568
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року м. Київ № 826/249/15

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової служби України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо ненадання платнику податків ОСОБА_1 податкової консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства на лист № 3 від 11 вересня 2014 року "Щодо надання податкової консультації".

зобов`язати Державну фіскальну службу України повторно розглянути лист № 3 від 11 вересня 2014 року "Щодо надання податкової консультації" та надати відповіді на поставлені питання в порядку надання податкової консультації згідно ст. 52 Податкового Кодексу України щодо того:

- Чи мав починаючи з 24.12.2012 (момент створення Міністерства доходів і зборів України () право начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р. здійснювати повноваження надані Міністерству доходів і зборів України () як особі публічного права на підставі Указу Президента України "Про Міністерство доходів і зборів України" № 141/2013 від 18.03.2013 та, враховуючи те, що Міністерство доходів і зборів України () ніколи не мало у своїй структурі відокремлених підрозділів, що були внесені до Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб?

- Чи має право починаючи з 29.07.2014 (момент внесення запису про припинення Міністерства доходів і зборів України () начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р. здійснювати повноваження надані Міністерству доходів і зборів України () як особі публічного права на підставі Указу Президента України "Про Міністерство доходів і зборів України" № 141/2013 від 18.03.2013 та враховуючи те, що до Єдиного державного реєстру було внесено запис про припинення Міністерства доходів і зборів України () як юридичної особи публічного права?

- Чи має право начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України -ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р здійснювати позапланову документальну невиїзну перевірки ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, враховуючи приписи ст. 31 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

- Чи підпадають дії посадових осіб, зокрема начальника ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві п. Письменного О.М. та заступника начальника ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві п. Гандзюка A.M. під ст. 365 Кримінального Кодексу України, враховуючи призначення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та приймаючи до уваги приписи ст. 31 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України".

Постановою Окружного адміністративного суду у м.Києві від 25 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року, позов задоволено частково: зобов`язано ДФС повторно розглянути лист №3 від 11 вересня 2014 року "Щодо надання податкової консультації" та надати відповіді на поставлені питання в порядку надання податкової консультації згідно статті 52 ПК України; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.08.2019 р. судові рішення по справі скасовано зі скеруванням справи на новий розгляд.

Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2019 р. справу прийнято до провадження суддею Головань О.В. та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з листом № 3 від 11.09.2014 р. до Державної фіскальної служби України щодо надання податкової консультації у зв`язку із виникненням спірного питання стосовно застосування окремих норм податкового законодавства з наступних питань:

- Чи мав починаючи з 24.12.2012 (момент створення Міністерства доходів і зборів України () право начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р. здійснювати повноваження, надані Міністерству доходів і зборів України () як особі публічного права на підставі Указу Президента України "Про Міністерство доходів і зборів України" № 141/2013 від 18.03.2013 та, враховуючи те, що Міністерство доходів і зборів України () ніколи не мало у своїй структурі відокремлених підрозділів, що були внесені до Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб?

- Чи має право, починаючи з 29.07.2014 (момент внесення запису про припинення Міністерства доходів і зборів України () начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р., здійснювати повноваження, надані Міністерству доходів і зборів України () як особі публічного права на підставі Указу Президента України "Про Міністерство доходів і зборів України" № 141/2013 від 18.03.2013 та враховуючи те, що до Єдиного державного реєстру було внесено запис про припинення Міністерства доходів і зборів України () як юридичної особи публічного права?

- Чи має право начебто територіальний орган Міністерства доходів і зборів України -ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (), утворений на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 229 від 20 березня 2013 р., здійснювати позапланову документальну невиїзну перевірки ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, враховуючи приписи ст. 31 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".

- Чи підпадають дії посадових осіб, зокрема, начальника ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві п. Письменного О.М. та заступника начальника ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві п. Гандзюка A.M. під ст. 365 Кримінального Кодексу України, враховуючи призначення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та приймаючи до уваги приписи ст. 31 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України".

Листом "Про надання інформації" від 14.10.2014 р. № 2329/Х/99-99-10-04-02-14 Державна фіскальна служба України надала відповідь ОСОБА_1 на його звернення, в якому в порядку відповіді на звернення, з посиланням на постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної фіскальної служби" від 21 травня 2014 р. №160, "Про Державну фіскальну службу України" від 21 травня 2014 р. №236, Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади від 20 жовтня 2011 р. №1074, "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" від 06 серпня 2014 р. №311, розпорядження Кабінету Міністрів України "Питання Державної фіскальної служби" від 17 липня 2014 р. №651-р, наказу Державної фіскальної служби України "Про початок діяльності Державної фіскальної служби України" від 18 липня 2014 р. №2, повідомлено про те, що територіальні органи Міндоходів виконують повноваження до моменту здійснення процедур, передбачених Порядком, та повноваження до моменту здійснення процедур, передбачених Порядком, та утворення і початок діяльності територіальних органів ДФС.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо ненадання податкової консультації на його звернення з таких підстав.

Позивач зазначає, що його звернення є саме податковою консультацією, і відповідь на неї мала бути надана саме в порядку ст. 52 Податкового кодексу України, а не листом про надання інформації.

Відповідач - Державна фіскальна служба України - проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи що за своїм характером звернення позивача не є податковою консультацією, оскільки не стосується практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Також відповідач зазначає, що по суті у листі "Про надання інформації" від 14.10.2014 р. № 2329/Х/99-99-10-04-02-14 надано відповідь на поставлене позивачем питання щодо повноважень контролюючих органів.

Постановою Верховного Суду від 30.08.2019 р. справу скеровано на новий розгляд з тих підстав, що прийняте Окружним адміністративним судом м.Києва за наслідками розгляду даної справи рішення про часткове задоволення позовних вимог містить суперечливі висновки та мотиви.

Так, зазначаючи про недопущення ДФС бездіяльності по наданню позивачеві податкової консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства на лист №3 від 11 вересня 2014 року "Щодо надання податкової консультації" та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що листом від 14 жовтня 2014 року №2329/Х/99-99-10-04-02-14 ДФС надала відповідь на звернення ОСОБА_1 , тобто фактично визнав цей лист контролюючого органу податковою консультацією.

Водночас, при цьому суд хоча і навів в своєму рішенні положення статті 53 ПК України (зокрема, її пункту 53.3) проте спірним правовідносинам в їх контексті оцінки не надав, а також встановив для відповідача обов`язок повторно розглянути лист ОСОБА_1 №3 від 11 вересня 2014 року й надати на поставлені в ньому питання відповіді у формі податкової консультації.

Разом з тим відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Отже, виходячи з наведеного, зобов`язанню суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, як правило, має передувати встановлення судом порушення діями та/або бездіяльністю цього суб`єкта прав позивача й, відповідно, визнання їх протиправними, що також випливає й зі змісту приписів статті 162 КАС України.

Однак у цій справі суд, відмовивши в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності контролюючого органу з приводу надання позивачеві податкової консультації та задовольняючи, при цьому, позовну вимогу щодо зобов`язання ДФС повторно розглянути лист ОСОБА_1 №3 від 11 вересня 2014 року «Щодо надання податкової консультації» та надати відповіді на поставлені питання в порядку надання податкової консультації згідно статті 52 ПК України, не вказав, які порушення прав та інтересів позивача допустив відповідач у межах правовідносин, що є предметом розгляду у справі.

Не навів суд жодних мотивів й на обґрунтування свого висновку про те, що 1 - 3 з порушених позивачем питань відносяться до адміністрування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, тоді як 4 питання до такого адміністрування не відноситься й надання податкової консультації не потребує.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пп. 14.1.1-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Ст. 52 та 53 Податкового кодексу України передбачені порядок надання та наслідки застосування податкових консультацій.

Відповідно із вищезазначеними нормами:

за зверненням платників податків контролюючі органи безоплатно надають консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства;

податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію;

за вибором платника податків консультація надається в усній або письмовій формі;

консультації надаються органом державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку;

контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень;

не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої у письмовій формі, зокрема на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована;

платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору;

визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст.52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі.

Консультації надаються органом державної податкової служби або митним органом, в якому платник податків перебуває на обліку, або вищим органом державної податкової служби або вищим митним органом, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Щодо характеру постановлених у зверненні позивача питань суд зазначає наступне.

У зверненні від 13.09.2014 р. №3 позивач в обґрунтування необхідності надання йому саме податкової консультації посилається на те, що він є платником податків - фізичною особою; 09.09.2014 р. ним отримано лист від ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, до якого додано наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, повідомлення про проведення перевірки.

Питання, поставлені у зверненні, фактично зумовлені тим, що позивач поставив під сумнів наявність у Міндоходів і зборів (і, відповідно, ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві) права виконувати будь-які повноваження контролюючого органу після 29.07.2014 р., коли було припинено Міндоходів і зборів України як юридичну особу публічного права.

В той же час, згідно з пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація передбачає надання допомоги конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, тобто, податкова консультація може бути надана щодо спірних питань сплати конкретного податку або пов`язаних з цим питань (взяття на облік, особливості звітності, нарахування податку, тощо).

Натомість, в даному випадку позивач саме з такими питаннями не звертався, тоді як мав намір з`ясувати наявність чи відсутність в цілому у територіального органу Міністерства доходів і зборів України - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві - підстав виконувати свої повноваження, починаючи з конкретної дати з 29.07.2014 (момент внесення запису про припинення Міністерства доходів і зборів України ().

Тобто, поставлені позивачем у зверненні питання не стосуються конкретного податку або його адміністрування, що викликали у позивача труднощі у застосуванні як у платника.

За таких обставин, на думку суду, відповідач надав відповідач по суті звернення у листі "Про надання інформації" від 14.10.2014 р. № 2329/Х/99-99-10-04-02-14, не оформлюючи відповідь як податкову консультацію.

З врахуванням викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 03.08.2020 р.