Справа № 823/361/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Київ

справа № 823/361/17

адміністративне провадження № К/9901/34549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб"

до Канівської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про визнання протиправним та скасування рішення

за касаційною скаргою Канівської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Рідзель О.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Коротких А.Ю., суддів Ганечко О.М., Літвіної Н.М.),

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

3 березня 2017 року Товариствj з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" (далі - ТОВ "Агросоюзснаб", позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Канівської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі також - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 лютого 2017 року №7.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що заява-розрахунок, яка є підставою для фінансування страховиків-роботодавців органами Фонду, не має імперативного значення для відділення Фонду, оскільки відповідач повинен перевірити правильність її складання. Однак, на час прийняття відповідної заявки порушення відповідачем не виявлено, а тому суди дійшли висновку про відсутність встановлених законом підстав для подальшої перевірки позивача щодо використання коштів Фонду, стягнення суми переплат та штрафних санкцій.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних відносин Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року №2240-III (далі - Закон №2240-III), який втратив чинність з 1 січня 2015 року. Скаржник зазначає, що спірні відносини врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відсутність у відповідача повноважень здійснювати перевірку позивача щодо використання коштів Фонду після прийняття заяви-розрахунку надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду та, відповідно, приймати рішення про стягнення суми переплат та накладення штрафних санкцій, оскільки такими повноваженнями Фонд наділений відповідно до статті 4, частини першої-другої статті 9 та частини другої статті 10 Закону №1105-XIV.

Крім того, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій під час судового розгляду не було надано оцінку порушень, виявлених відповідачем під час планової перевірки позивача в період з 5 вересня 2016 року по 6 вересня 2016 року та з 1 лютого 2017 року по 2 лютого 2017 року, та які відображенні в акті від 2 лютого 2017 року №11.

Позиція інших учасників справи

4 серпня 2017 року до суду надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача, в яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №823/361/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 29 липня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №823/361/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження з 30 липня 2020 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що в період з 5 вересня 2016 року по 6 вересня 2016 року та з 1 лютого 2017 року по 2 лютого 2017 року Канівською міжрайонною виконавчою дирекцією Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведена планова перевірка ТОВ "Агросоюзснаб" щодо правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на виплату встановлених видів допомоги по соціальному страхування.

За результатами перевірки було складено акт від 2 лютого 2017 року №11.

Згідно з вказаним актом перевірки, при проведенні аналізу заяви-розрахунку було встановлено, що середньоденна допомога по вагітності та пологах ОСОБА_1 становить 455 грн 93 коп., а середньоденна заробітна плата за даними управління Пенсійного фонду по ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз РП» складає 120 грн 46 коп.

Отже, перевіркою було встановлено перевищення середньоденної допомоги по вагітності та пологах над середньоденною заробітною платою на вказаному підприємстві, у зв`язку з чим фінансування станом на 15 січня 2016 року відповідачем не було надано.

На підставі акта відповідачем було винесено рішення №7 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким позивача зобов`язано повернути кошти у розмірі 16 755 грн 25 коп. та фінансові санкції в розмірі 50% в сумі 8 378 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом №1105-XIV, а тому судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин Закон №2240-III, який втратив чинність з 1 січня 2015 року.

Відповідно до статті 1 Закону №1105-ХІV загальнообов`язкове державне соціальне страхування, це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Частиною першою статті 2 Закону №1105-ХІV визначено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Приписами статті 4 Закону №1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Статтею 9 Закону №1105-XIV визначені основні завдання і функції Фонду соціального страхування України та його робочих органів. Так, пунктом 7 частини першої вказаної статті встановлено, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду. Ця норма відповідає пункту 6 частини другої статті 9 цього Закону, яким передбачено, що Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють контроль за використанням коштів Фонду.

Крім того, частиною другою статті 10 Закону №1105-XIV визначено, що Фонд зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів (пункт 2), а також контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування (пункт 4).

Згідно з пунктами 2.1, 2.3 Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої Постановою правління Фонду від 22 грудня 2010 року №29 (далі - Інструкція №29), посадовими особами органів Фонду здійснюються планові та позапланові перевірки за місцезнаходженням страхувальника або в приміщенні органу Фонду за пропозицією страхувальника та за умови надання ним всіх необхідних документів для проведення перевірки.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №29 рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - обов`язковий для виконання письмовий документ за підписом керівника органу Фонду (його заступника), підготовлений на підставі акта перевірки та відповідно до вимог чинного законодавства.

Абзацом 8 пункту 5.2 Інструкції №29 встановлено, що під час проведення перевірок страхувальників посадові особи органу Фонду мають право перевіряти, зокрема, правильність обчислення середньої заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення застрахованим особам.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що органи Фонду наділені повноваженнями щодо проведення перевірок дотримання страхувальниками-роботодавцями норм трудового законодавства з питань, які можуть вплинути на правомірність нарахування та виплати матеріального забезпечення, яке надається за рахунок коштів Фонду, а тому помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскільки під час прийняття заяви-розрахунку відповідачем не виявлено порушень, то останній не мав права в подальшому стягувати з позивача переплати по виплаті матеріального забезпечення застрахованим особам та накладати на позивача штрафні санкції.

При цьому, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій розглядали питання наявності повноважень у відповідача щодо здійснення перевірки позивача після прийняття уповноваженими особами відповідача заяви-розрахунку надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду, однак суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки порушенням, виявленим відповідачем під час проведення планової перевірки ТОВ "Агросоюзснаб" щодо правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на виплату встановлених видів допомоги по соціальному страхування, які були відображені в акті від 2 лютого 2017 року №11.

Без встановлення та перевірки зазначених обставин, передчасними є висновки судів щодо наявності підстав для задоволення позову, а саме визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 21 лютого 2017 року №7.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Разом з тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки встановили їх без дослідження належних доказів, що у відповідності до пункту 3 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.

Керуючись статтями 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Канівської міжрайонної виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін