Справа № 554/2406/20
Суддя: Січиокно Т. О.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.05.2020 Справа № 554/2406/20
№ 2-а/554/55/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді - Січиокно Т.О.

за участю секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши, в порядку спрощеного провадження, адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП у Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Єрмака Володимира Євгенійовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

18.03.2020 року позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом та просить суд визнати неправомірними дії інспектора роти № 3 батальйону УПП у Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Єрмака Володимира Євгенійовича, пов`язані із винесенням стосовно нього постанови серії ДПО18 № 685358 від 13.03.2020 року за ч.2 ст.122 КУпАП та накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., постанову скасувати.

Адміністративний позов позивачем мотивований тим, що вказану вище постанову він вважає незаконною, оскільки при її винесенні було порушено його права, які полягали у проведенні розгляду справи без його участі; прийняті до уваги доказу, на якому зафіксовано транспортний засіб, яким він не керував. Окрім того, не прийнято до уваги, що він здійсював проїзд перехрестя на дозволений сигнал світлофора, а закінчив його на заборонний, що дозволено п.16.8 ПДР.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачем - інспектором поліції Єрмаком В.Є. до суду надано відзив, в якому той заперечив проти задоволення позову, вважаючи постанову законною та обґрунтованою, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, підтверджується даними відеозапису, на якому зафіксовано, що останній здійснив проїзд перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Згідно даних постанови серії ДПО18 № 685358 від 13.03.2020 року, винесеної інспектором інспектора роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Єрмаком В. В. , ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн. за те, що той 09 березня 2020 року, о 20 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «MERCEDEZ SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя вул.Європейської та Раїси Кириченко- Кагамлика, в м Полтаві, на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 ПДР.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною ч.2 ст.122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Відповідно до п.8.7.3 ПДР, сигнали світлофора мають макі значення: жовтий - забороняє і попереджає про наступну зміну сигналів; поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого кольору.

Пунктом 8.10 ПДР визначено, що в разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед розміткою 1.12 (стоп - лінія), а якщо її немає - не ближче 10 метрів до світлофору, пішохідного переходу, а якщо і вони відсутні - перед перехрещуванню проїзної частини.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом досліджено дані відеозапису, наданого відповідачем, із якого вбачається, що о 20:20:06 секунд вмикається зелений миготливий сигнал світлофора. О 20:20:09 секунді вмикається жовтий сигнал світлофора, яким заборонено рух транспортних засобів. О 20:20:12 секунд на відеозаписі вмикається червоний сигнал світлофора та саме на цей сигнал проїзд перехрестя здійснює проїзд автомобілем «MERCEDEZ SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_1 . При непреривному відеозаписі, даний автомобіль був зупинений працівниками та ним керував сааме позивач ОСОБА_1 .

Такі дані спростовують показання позивача про те, що проїзд перехрестя здійснив інший транспортний засіб, а він виконував проїзд на дозволений сигнал світлофора, а закінчив його на заборонний, що дозволено п.16.8 ПДР.

Проналізувавши докази в справі, суд приходить до висновку, що саме позивачем здійснено проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що підтверджено даними відеозапису, а тому в його діях має місце склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

У порушення п. 2.3 ПДР, в даній дорожній обстановці, позивач створював своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Окрім того судом встановлено, при винесенні постанови позивач був ознайомлений з вимогами ст.268 КУпАП, заявив клопотання про перенесення розгляду справи, повідомлений про час та місце розгляду. У призначений час з`явився для розгляду справи та безпосередньо при її розгляді.

Таким чином, суд визнає належними та допустимими докази надані на розгляд суду та приходить до висновку, що відповідачем було додержано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, будь яких порушено закону не встановлено.

З цих підстав суд визнає, що інспектором Єрмаком В.Є. на законних підставах було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, а тому поданий ним адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (далі Закон № 3674-VI).

За статтями 1, 2 Закону № 3674-VІ, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 Закону № 3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

З цих положень убачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Аналіз установленого статтею 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом України № 3674-VI .

Прийняття Закону № 3674-VI не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону № 3674-VІ, може регулюватися іншим законодавством (наприклад, частиною другою статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIІI «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі № 3674-VI такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).

Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

Дана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 543/775/17, провадження № 11-1285апп18).

При подачі позову до суду позивач не сплатив судовий збір у розмірі 420, 40 грн., а тому він підлягає стягненню з останнього в дохід держави у зв`язку з відмовою судом в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 286 КАСУ, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Єрмака Володимира Євгенійовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову серії ДПО18 № 685358 від 13.03.2020 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Єрмаком В.В. стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст судового рішення виготовлено судом 28 травня 2020 року.