Справа № 380/4057/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4057/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сподарик Н.І.,

секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Розмана В.С.,

представника відповідача 1 Лопадчака О.О. ,

представника відповідача 2 Супруна О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України), військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) (80700, м. Золочів, вул. Січових Стрільців,2; код ЄДПОУ 08803566), військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому із урахуванням заяви про зміну суми позовних вимог 11.06.2020 просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів 1 та 2 - військову частину НОМЕР_1 та НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 09.11.2018 та з 10.11.2018 по 28.05.2019, відповідно;

- стягнути з відповідача 1 - військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Золочів, ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 09.11.2018 року у сумі 103 606, 48грн.;

- стягнути з відповідача 2 - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (м. Львів, ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 10.11.2018 по 28.05.2019 року у сумі 18 554,87 грн.;

- стягнути солідарно з відповідачів 1 та 2 на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 1961,28 грн. сплачені за проведення судово-економічної експертизи та 3000 грн. сплачені за правову допомогу.

Ухвалою від 29.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

22.06.2020 за вх. №30856 від представника навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив.

23.06.2020 за вх. №31497 від представника позивача надійшла відповідь на відзив навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на позовну заяву.

24.06.2020 за вх.№31509 представником позивача долучено копію виписки навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) із послужного списка ОСОБА_1

24.06.2020 за вх. №31779 від представника військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив.

02.07.2020 за вх.№32723 представником позивача долучено копію виписки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із послужного списка ОСОБА_1

06.07.2020 за вх.№33225 та №33227 представником позивача надано додаткові пояснення до позовної заяви.

06.07.2020 за вх. №33310 від представника позивача надійшла відповідь на відзив військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на позовну заяву.

15.07.2020 представник навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) подав заперечення на відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) з 04.08.2000 по 09.11.2018. Наказом т.в.о. першого заступника начальника навчального центр- начальника штабу (по стровій частині) від 09.11.2018 №241 виключений із списків особового складу навчального центру та всіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби у війскову частину НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира війскової частини НОМЕР_2 від 12.11.2018 №254 позивач зарахований у списки особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Наказом командира війскової частини НОМЕР_2 від 28.05.2019 №113 позивач звільнений із військової служби в запас за станом здоров`я та виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення. Зазначив, що відповідачами не проведено усіх розрахунків щодо нараховування та виплати йому індексації грошового забезпечення, що була гарантована чинним законодавством. 03.12.2019 позивач звернувся до війскової частини НОМЕР_2 щодо виплати індексації грошового забезпечення. Листом військова частина НОМЕР_2 поінформувала заявника про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у 2016-2018 передбачено не було. 02.04.2020 позивач звернувся до військовій частині НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) із запитом на отримання відомостей про грошове забезпечення за період проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 . 06.04.2020 військова частина НОМЕР_1 видала довідки (про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 в період з січня 2017 по листопад 2019 роки. Позивач вважає протиправними дії відповідачачів, які виразились у тому, що в період з січня 2017 по листопад 2019роки відповідачами не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Так як індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

На заперечення позовних вимог від представника навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що кошторисом доходів і видатків Державного бюджету навчального центру Національної гвардії України на 2016-2017роки не передбачено виплату індексації. Відповідно фонд оплати праці у штатному розписі навчального центру Національної гвардії України не включає виплату індексації згідно з штатних посад. Водночас, з 01.03.2018 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою передбачалося з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів для військовослужбовців Національної гвардії України. Право на отримання індексації грошового забезпечення у військовослужбовців виникло у грудні 2018. Виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, проводиться щомісячно у порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Також зазначив, що Департаментом внутрішнього аудиту МВС України та аудитом ГУ НГУ у Навчальному центрі НГУ (в/ч НОМЕР_1 ) у травні 2018 та у березні 2020 здійснена перевірка фінансово-господарської діяльності військової частини у тому числі перевірено правильність нарахування та виплати індексації з січня 2017 по березень 2020. Порушень нарахування і виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців аудитом не виявлено. На думку відповідача, індексація здійснювалась в межах і спосіб визначений законодавством України про її виплату.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) та додаткові пояснення до позовної заяви в яких зазначив, що підвищення посадових окладів військовослужбовців НГУ до грудня 2015 відбулося відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка втратила чинність 01.03.2018 у зв`язку із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до вимог якої законодавчо відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців НГУ. Відповідно, базовим місцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації є лютий 2018, тобто місяць наступний за місцем набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме з січня 2008. Також зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актів національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

На заперечення позовних вимог від представника військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що індексація грошового забезпечення за охоплений позовними вимогами період не нараховувалася та не виплачувалася з причини відсутності фінансових ресурсів для цього виду платежу. Відповідач зазначає, що відповідно до п.1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється на рівні 103 відсотка. Для проведення індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починаються за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз.2 цього пункту. Також зазначає, що виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, проводиться щомісячно у порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», про що свідчить довідка про доходи ОСОБА_1 .

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України в якому зазначив, що оскільки індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодаців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Відповідно до чинного законодавства, на командування військової частини покладено обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовців, а тому грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Представник навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) подав заперечення на відповідь на відзив, у якому звертає увагу суду на те, що у даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена ОСОБА_1 . Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права ОСОБА_1 ще не порушені. У даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону України №1282-ХІІ покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації ОСОБА_1 з урахуванням базового місяця «лютий» 2008-відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 04.08.2000 по 09.11.2018 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом т.в.о. першого заступника начальника навчального центр- начальника штабу (по строковій частині) від 09.11.2018 №241 підполковника ОСОБА_1 (Г-001159), командира навчального батальону навчального центру Національної гвардії України переміщено наказом командувача Національної гвардії України від 30.10.2018 №174 о/с для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України, 09.11.2018 та виключено із списків особового складу навчального центру та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира війскової частини НОМЕР_2 від 12.11.2018 (по стровій частині) №254 зараховано у списки особового складу військової частини та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 переміщеного наказом командувача Національної гвардії України від 30.10.2018 №174 о/с по особовому складу для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України на посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира війскової частини НОМЕР_2 від 28.05.2019 №113 підполковника ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас за підпунктом «б» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та направлений на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК м.Львів, 28.05.2019.

Наказ від 28.05.2019 №113 не містить відомостей щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, як і наказу від 09.22.2018 р за №241.

У зв`язку із неотриманням індексації грошового забезпечення , 03.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із заявою про нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України надала відповідь №50/14/33-1533 від 27.12.2019, в якій повідомила, що дані про нарахування грошового забезпечення індексації грошового забезпечення за 2015-2016 відсутні у війській частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, так як направлені для збереження в Центральний архівний відділ Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: 01133, м.Київ, Печерський район, вул.Щорса, 38.

02.04.2020 представник позивача у зв`язку з виниклою необхідністю звернувся до військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) із запитом на отримання відомостей про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України).

За результатами розгляду запиту представника ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) видала довідки від 06.04.2020 за №21/55 та №21/56 про грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаних довідкок індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 ненараховувалась та невиплачувалась.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст.5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок № 1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 Порядку №1078).

Слід зазначити, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 (справа №825/1987/17), від 20.11.2019 (справа № 620/1892/19), від 05.02.2020 (справа №825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Отже, на переконання суду, оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому вона підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті і не повинна ставитися в залежність від бюджетних асигнувань відповідачів.

З цих же мотивів суд відхиляє доводи відповідачів про відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, оскільки вказані обставини не можуть позбавляти позивача права на отримання належних йому сум доходу.

Як встановлено з матеріалів справи (особистої картки на виплату грошового забезпечення №Г001159, довідок навчального центру Національної гвардії України від 06.04.2020 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2018) ОСОБА_1 не отримував індексацію з січня 2016 по липень 2016, з вересня 2016 по листопад 2018, з 01.01.2019 по 31.01.2019.
Відповідачі всупереч вимогам Законів № 2011-XII, № 1282-XII та Порядку № 1078 не провели нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача у період з з січня 2016 по липень 2016, з вересня 2016 по листопад 2018, з 01.01.2019 по 31.01.2019, а тому повині були вчинити ці дії при звільненні військовослужбовця, - тобто до виключення його із списків особового складу військової частини. Оскільки відповідачі такі дії не вчинили, суд кваліфікує цю ситуацію як протиправну бездіяльність відповідачів.

Щодо заначення сторонами про визначення базового місяця для виплати індексації і зміни заробітної плати, то як вбачається із довідок про розмір грошового забезпечення станом на 2017 рік базовим місяцем значиться січень, серпень, однак протягом року не відбулося зміни розміру посадового окладу, лиш відсоток преміі регулювався. У 2018 році базовим місяцем значиться січень 2018, березень 2018, у 2019 не визначено базового місяця для виплати індексації.

Суд проаналізувавши вимоги позовної заяви, врахував відзиви на позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до переконання, що визначення базового місяця для проведення розрахунку індексації належить до виключної компетенції відповідачів і суд не має повноважень визначити складові елементи нарахування індексації та здійснювати її розрахунок до моменту проведення відповідачем. Нарахування індексації грошового забезпчечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року відповідно до умов статті 15.Ь, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд зазначає, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, а похідні позовні вимоги (задоволення яких відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України залежить від задоволення основної вимоги) підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2019 року (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України) з урахуванням виплачених сум. Окрім того, позивач і представники сторін стверджували, що у 2016 році сума виплати у довідці значиться 59,45 грн., проте відповідач стверджує, що позивач ці кошти не отримував, це к помилково виплачені си нараховані, бо згодом ії відмінусували. У наступні роки теж зміні суми. В такому випадку відповідачам варто визначити базовий місяць для нарахування індексації із врахуванням складових частин грошового забезпечення і провести такий розрахунок.

Щодо покликань представників відповідачів на те, що для виплати індексації у зазначених періодах фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було та фінансування на виплату індексацію не здійснювалося, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів.

Крім цього, відповідачем не надано суду доказів того, що на рахунках у відповідачів відсутні кошти для виплати індексації грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Суд не бере до уваги покликання відповідача 2 на лист Мінсоцполітики від 08.08.2017 №78/о/66-17, як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, оскільки роз`яснення не є нормативно-правовими актами, тоді як відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Водночас, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідачі не покликаються на відсутність обставин, передбачених ст.4 Закону №1282-XII, для проведення індексації.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, суд вважає протиправними дії відповідачів, які полягають у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по травень 2019.

Суд звертає увагу, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідачів як роботодавців. А тому, оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму, яка вказана позивачем в розрахунку.

Водночас суд ураховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з січня 2016 по по листопад 2019, з урахуванням виплачених сум та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з 01.01.2019 по 28.05.2019, з урахуванням виплачених сум.

Щодо доводів відповідача 2 про те, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, то такі судом не приймаються до уваги, з таких міркувань.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, яким визначено загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також яким визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, при вирішенні питання щодо індексації грошового забезпечення слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), що безпосередньо зазначено у ч.3 ст.9 Закону №2011-XII.

При цьому, звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала такі під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Непоширення норм КЗпП на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тоді як такі питання врегульовані КЗпП.

Конституційний Суд України в пункті 2.3 мотивувальної частини рішення №9-рп/2013 вказав, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

В цьому ж рішенні Суд також вказав, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таким чином, Конституційний Суд України при тлумаченні ст.233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку, а в зазначеній статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати таких.

Застосування до позову про стягнення невиплаченої військовослужбовцям індексації грошового забезпечення лише ч.2 ст.122 КАС України спричинить необґрунтоване обмеження їхніх прав, тоді як відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Зважаючи, що даний позов пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці (невиплата індексації грошового забезпечення), то його подання не обмежується будь-яким строком, а тому посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений ст. 122 КАС України є безпідставними.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5,7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано документи, а саме: договір про надання правової допомоги від 16.01.2020, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери»; ордер на надання правничої допомоги серії №1024463 від 21.05.2020, виданий адвокатом Розманом В.С.; посвідчення адвоката Розмана В.С. №001725 від 04.10.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Розману В.С. серії ЛВ №001725 від 04.10.2019; акт виконаних робіт від 21.05.2020.

Як видно зі змісту акта виконаних робіт від 21.05.2020, Виконавцем (Адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери») в інтересах Клієнта ( ОСОБА_1 згідно з договором про надання правової допомоги №б/н від 16.01.2020 виконано зобов`язання:

- вивчення наданих документів, надання консультацій та узгодження правової позиції, підготовка звернень позивача у військові частини та ВМКЦ - 1 год.;

- підготовка документів для проведення експертизи, отримання висновку експерта опрацювання висновку експерта 1год.;

- складання позовної заяви - 1 год..

Розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: вартість 1 години - 1000 гривень. (3 год. х 1000 гривень = 3000 гривень). Таким чином, сума до оплати за виконану роботу становила 3000 гривень.

Водночас, з огляду на часткове задоволення позову, відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто на суму 1000,00грн.

Суд також зауважує, що позивач, маючи статус учасника бойових дій, відповідно до положень ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» був вправі скористатися безоплатною правовою допомогою (оплаченою державою). В цьому контексті суд зауважує, що позивач вільний у виборі представника та визначенні вартості його послуг, проте такий його вибір не повинен покладати на відповідача надмірного тягаря по відшкодуванню судових витрат на правничу допомогу.

Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи №3067 від 14.05.2020 в розмірі 1961,28 грн. суд зазначає таке.

У даній справі суд не оцінював висновок експерта як доказ, оскільки дійшов висновку про передчасність вимог позивача про стягнення з відповідача конкретних сум коштів. За таких обставин витрати представника позивача на проведення судово-економічної експертизи покладаються на нього. Сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України), військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) ( АДРЕСА_3 ; ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по листопад 2018 та зобов`язати військову частини НОМЕР_1 (навчальний центр Національної гвардії України) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 по 9 листопад 2018, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за пероід з 10 січня 2019 по 28 травня 2019 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період за період з 10 листопада 2018 по 28 травня 2019, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу на суму 500(п`ятсот)грн.00коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу на суму 500(п`ятсот)грн.00коп.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.