Справа № 640/6390/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6390/19 Головуючий у 1 інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Горяйнова А.М.

Мєзєнцева Є.І.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про включення до списку надання постійного житла, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- зобов`язати Міністерство оборони України, відповідно до вимог чинного законодавства України, розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 14.12.2018 р., повторне звернення від 26.02.2019 р., шляхом виготовлення, розгляду та затвердження Списку надання постійного житла в частині щодо ОСОБА_1 за заявою від 23.12.2014 р. про вчинення дій щодо виключення з службового житлового фонду МО України 2-кімнатної квартири АДРЕСА_3 з повідомленням про результати розгляду у письмовій формі; стягнути суму спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України протиправно не було затверджено Список надання постійного житла в частині виключення з службового житлового фонду Міністерства оборони України квартири позивача.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а провадження у справі - закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 отримав у користування службову квартиру, на підставі рішення Міністра оборони України від 12 грудня 2011 року № 15983/з, рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі - Київський КЕУ), узгодженого з Житловою комісією гарнізону м. Києва (далі - ЖКГ м. Києва), розпорядження Солом`янської РДА в м. Києві від 23 травня 2012 року № 293 та ордеру № 011273.

17 червня 2003 року ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік по Житловій комісії військової прокуратури Західного регіону України, відповідно до підпункту 11 пункту 2 "Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.02.1995 року № 20 (зі змінами) для отримання постійного житла, а також, був включений у списки осіб, які мають право на позачергове отримання житла, згідно вимог статті 34 ЖК Української РСР та пунктів 13-15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР та Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 (зі змінами).

Наказом Генерального прокурора України від 12 березня 2009 року №378ц ОСОБА_1 був переведений до Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України та прийнятий на квартирний облік по житловій комісії військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ).

Наказом Міноборони України від 23 липня 2012 року № 578 ОСОБА_1 звільнений у запас.

ОСОБА_1 звернувся до Житлової комісії Київського КЕУ, у порядку, передбаченому Інструкцією, із заявою від 23 грудня 2014 року про подачу Київським КЕУ та Житловою комісією гарнізону м. Києва клопотання щодо виключення зі складу службового фонду Міноборони України службової квартири.

Крім того, 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав до ККЕУ та ЖКГ м. Києва заяву щодо зміни службового статусу квартири.

21 січня 2015 року Житлова комісія ККЕУ прийняла рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та необхідність клопотати перед Київською КЕУ та ЖКГ м. Києва про виключення зазначеної квартири зі складу службових.

30 червня 2016 року ОСОБА_1 отримав лист начальника Київського КЕУ від 17 червня 2016 року №303/25/6-960, у якому зазначено, що, відповідно до Витягу з протоколу ЖКГ м. Києва від 25 травня 2016 року № 10, відмовлено у виключенні квартири зі службового житлового фонду Міноборони України, на підставі роз`яснень юридичного департаменту Міноборони України від 26 жовтня 2015 року № 298/6/1397, у зв`язку з перевищенням житлової площі та запропоновано за додатковими роз`ясненнями звертатись до голови житлової комісії.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Києва про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у справі №757/10624/17-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 17.06.2016 № 303/25/6-960 за п. 3.6 протоколу № 10 від 25.05.2016 Житлової комісії гарнізону м. Києва про відмову ОСОБА_1 у виключенні зі складу службового житлового фонду Міністерства оборони України двокімнатної квартири АДРЕСА_3 на склад сім`ї з двох осіб у зв`язку з перевищенням норм житлової площі, незаконним.

Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України відповідно до п.п. 4.4 - 4.6 розділу IV Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 виключити і службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 із службового житлового фонду Міністерства оборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року в частині зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно до пунктів 4.4-4.6 розділу IV «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міноборони України від 30 листопада 2011 року № 737, виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку скасувати. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_4 з квартирного обліку. В іншій частині ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявами до Київського КЕУ про надання інформації щодо розгляду заяв від 23 грудня 2014 року та від 07 червня 2018 року з доданими судовими рішеннями та відповідними довідками щодо виключення з службового житлового фонду МО України 2-кімнатної квартири житловою площею 29.6 кв.м. АДРЕСА_2 та зазначити яких заходів вжито підпорядкованою установою для виконання рішень суду.

Листами від 10 жовтня 2018 року № 303/25/6085 та від 23 листопада 2018 року № 303/25-7149 Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України повідомило ОСОБА_1 . про те, що ним завжди приймалися рішення в межах компетенції та повноважень, передбачених чинним законодавством, здійснюється робота спрямована на дотримання законних прав, інтересів держави, в особі оборонного відомства і ОСОБА_1 , як громадянина і військовослужбовця. Також, повідомлено, що ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України виключити квартиру із службового житлового фонду Міністерства оборони України із зняттям з квартирного обліку.

ОСОБА_1 звернувся до Заступника Міністра оборони України Шевчука О.М. із заявою від 14 грудня 2018 року про зобов`язання відповідні квартирно-експлуатаційні структурні підрозділи МО України виконати передбачені чинним законодавством дії, а саме: згідно пунктів 4-6 Розділу VІІ зазначеної Інструкції виготувати Список надання постійного житла в частині, що стосується ОСОБА_1 , розглянути його по суті та про прийняте рішення письмово повідомити у строки, передбачені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції, вирішуючи зазначений спір по суті, виходив з того, що даний спір віднесений до адміністративної юрисдикції.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 при зверненні до суду посилається на неналежний розгляд відповідачем звернень позивача щодо виготовлення, розгляду та затвердження Списку надання постійного житла в частині виключення з службового житлового фонду Міністерства оборони України 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 29, 6 кв . м АДРЕСА_4 .

Таким чином, предметом позову є захист права позивача пов`язаного із зняттям статусу службового житла з квартири житлового фонду Міністерства оборони України.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 06 травня 2020 року у справі №826/12435/15 вказав наступне: «…якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача. З огляду на зазначене спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що, оскільки, спірні правовідносини пов`язані із забезпеченням позивача житлом, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк, у такому випадку, особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права.

Отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Щодо наявної в матеріалах справи ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у справі №760/8571/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, якою відмовлено у відкритті провадження у справі з даними позовними вимогами, колегія суддів зазначає, що визначення цивільної юрисдикції даної справи є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали. Крім того, дана ухвала суду не була оскаржена позивачем.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №820/212/18.

Положеннями ч. 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів дійшла висновку що, у відповідності до ч.1 ст. 319 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 250, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про включення до списку надання постійного житла - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2020 р.