Справа № 280/5657/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 липня 2020 року Справа № 280/5657/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107, ), Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач 1) Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.08.2019 №, №, №, № .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що донараховані податкові зобов`язання суперечать податковому кодексу України та фактичним обставинам і документам які надавались до перевірки.

А саме зазначив, що висновки акта перевірки ґрунтуються на невірних даних, а також без врахування даних книги обліку доходів та витрат та залишків товару і спростовуються первинними документами з придбання, використання та реалізацію придбаних ТМЦ, нарахування податкових зобов`язань здійснено на відсутні порушення..

Позивач під час перевірки надавав дані про залишки ТМЦ, які зазначені в Актах інвентаризації на кінець кожного звітного періоду (рік). Всі витрати, їх придбання та використання підтверджено документально, про надання первинних документів під час перевірки не заперечується Актом перевірки.

Зокрема зазначає, що зазначений в деклараціях обсяг витрат використаних та реалізованих ТМЦ, підтверджується даними придбаних ТМЦ з урахуванням перехідних залишків ТМЦ попереднього звітного періоду відображених в Актах інвентаризації та залишках ТМЦ в готовій продукції, яка також облікована в Акта інвентаризації.

Актом перевірки не заперечується, що всі придбані ТМЦ підтверджуються первинними документами, які досліджені під час перевірки. В Акті перевірки не зазначено жодних претензій до оформлення, неповноти документів або нереальності операцій з придбання товару.

Також в позові Позивач зазначив, що контролюючим орган не застосовано положення норми п. 86.10. ст.. 86 Податкового кодексу Україна та не враховано інші витрати, які понесені Позивачем та помилково не включені ним до декларації.

Окрім того, вказує, що Відповідачем при нарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість невірно застосовано положення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Щодо застосування штрафної санкції за порушення ведення Книги обліку доходів і витрат, то вказує що п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України та Порядку №481 не містить пов`язаності порушення ведення книги доходів та витрат з обставинами завишення витрат або заниженням доходів в податковій декларації платника податків

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 23.12.2019.

17 лютого 2020 року Позивач подав Уточнену позовну заяву, подання якої зумовлено відкликанням Відповідачем № та № у зв`язку з самостійним частковим скасуванням донарахованих податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до поданої Уточненої позовної заяви Позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.08.2019 №, № та від 03.02.2020р. №, №.

В обґрунтування позовних вимог додатково Позивач зазначив, що податкові повідомлення рішення від 03.02.2020 №, № винесенні Відповідачем 2 з порушенням порядку передбаченого Податковим кодексом України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, якою заперечив щодо позовних вимог пославшись на обставини зазначені в Акті перевірки.

А саме вказав, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат пов`язаних із здійсненням діяльності за період 01.01.2017р. по 31.12.2018р. відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017р. та 2018р. встановлено розбіжності на загальну суму 2 974 549,60 грн. в т.ч. за 2017р. 1 860 182,35 грн. та за 2018р. 1 114 367,25 грн.

Зокрема зазначив, що в порушення п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України Позивачем неправомірно віднесено до «інших витрат» витрати на оплату послуг з охорони приміщень.

Перевіркою правомірності понесених витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату встановлено, що в порушення п.п.177.4.2 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України Позивачем в декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розділі витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату завищив понесені витрати на 38731,69 грн.

Також зазначив, що з урахуванням даних, відображених у відомостях про інвентаризацію, Актах переробки, книзі обліку доходів і витрат, (даних декларацій з ПДВ-при перевірці питання «Податку на додану вартість) в ході проведеного аналізу встановлено віднесення до складу витрат та податкового кредиту сум на придбання ТМЦ в повному їх обсязі, тоді як використання таких ТМЦ в межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з метою отримання доходів не встановлено, а також відсутність таких ТМЦ у залишках станом на кінець звітного періоду в сумі 1 813 049,70 грн. за 2017 рік та в сумі 1 105 966,27 грн. за 2018 рік. За таких обставин зазначає, що вказані витрати не пов`язані з отриманням доходу звітного періоду, а тому відповідно до положень п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України не відносяться до витрат періоду придбання.

Ухвалою суду від 23.12.2019 провадження у справі було зупинене для примирення сторін до 17.02.2020.

Ухвалою від 17.02.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 17.02.2020 провадження у справі було зупинене для примирення сторін до 22.04.2020.

Ухвалою від 22.04.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 22.04.2020 провадження у справі було зупинене для примирення сторін до 18.06.2020.

Ухвалою від 18.06.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 18.06.2020 підготовче засідання було відкладено до 22.07.2020.

Ухвалою від 22.07.2020 підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті в той же день.

Представники сторін подали до суду клопотання про розгляд справи по суті за їх відсутності.

Враховуючи те, що сторонами подані всі докази та пояснення по суті спору, суд у відповідності до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе завершити розгляд справи без участі сторін у порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20.04.1999р. ОСОБА_1 взятий на податковий облік в органах державної податкової служби та перебуває обліку в Оріхівському управлінні ГУ ДПС у Запорізькій області. Основний вид діяльності оптова торгівля сільськогосподарськими машинами, устаткуванням та запасними частинами до них та діяльність з механічного оброблення металевих виробів (виготовлення запасних частин до сх. машин), перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Для своєї діяльності підприємець використовує виробничу базу за адресою м.Оріхів, вул.Овчаренка, 2М.

У період з 26.06.2019р. по 10.07.2019р., фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП Бова С.В. з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. за результатами якої складено Акт перевірки №602/08-01-13-05/ від 24.07.2019.

Висновками Акту перевірки №602/08-01-13-05/ від 24.07.2019р. встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся, на загальну суму 535418,83 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 334832,82 грн. за 2018 рік - 200586,01грн.;

- п.п. 1.2. п, 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму військового збору в періоді, що перевірявся, на загальну суму 44618,24грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 27902,73 грн. за2018 рік - 16715,51грн

- п.п.14.1.181. п.14.1 ст. 14, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5. ст.198 п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 115958 грн. в т.ч. по періодах: січень 2017р.- 3183грн., лютий 2017р.-963грн., квітень 2017р.-3300грн., травень 2017р.-17051грн., червень 2017р.-15904грн., липень 2017р.-1536грн., серпень 2017р.-7152грн., вересень 2017р.- 4827грн., жовтень 2017р.-705грн., листопад 2017р.-239грн., грудень 2017р.-328грн., травень 2018р.-182грн., червень 2018р.-15639грн., липень 2018р.-1604грн., серпень 2018р.- 13242грн., вересень 2018р.-9546грн., жовтень 2018р.-16984грн., листопад 2018р,-3574грн.;

- п.51.1 ст.51, п.49.2, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у зв`язку з поданням податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) за звітні періоди 2017 та 2018р. з недостовірними відомостями щодо нарахованих сум доходів найманим працівникам

Не погодившись із результатами перевірки викладеними в акті, позивач 12.08.2019р. подав до ГУ ДФС у Запорізькій області Заперечення на Акт перевірки №№602/08-01-13-05/ від 24.07.2019.

Зазначені В Акті перевірки висновки стали підставою донарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість та штрафних санкцій, які є предметом даного спору.

29 серпня 2019 року, Позивач поштою отримав податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 669273,66 грн., в тому числі податок 535418,92 грн.. штраф 133854,74 грн.

- форми «ПС» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 застосовано штраф в сумі 510,00 грн.

- форми «Р» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з Військового збору в сумі 55 772,80 грн.. в тому числі податок 44618,24 грн., штраф 11 154,56 грн.

- форми «Р» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 173937,00 грн. в тому числі податок 115958,00 грн. , штраф 57979,00 грн.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями Позивачем 06.09.2019р. подано до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 27.08.2019.

08.11.2019р. ФОП ОСОБА_1 отримав Рішення ДПС України №8319/6/99-00-08-05-04 від 05.11.2019р. за яким скарга ФОП ОСОБА_1 частково задоволено та визнано неправомірним збільшення мені податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3024,35 грн. та військового збору в розмірі 252,03 грн. в іншій частині скарга залишена без задоволення.

Відповідно до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Пунктом 60.4. ст.60 Податкового кодексу України встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

10 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 отримав від ГУ ДПС у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 665 493,22 грн., в тому числі податок 532 394,57 грн.. штраф 133 098,65 грн.

- Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з Військового збору в сумі 55 457,76 грн.. в тому числі податок 44366,21 грн., штраф 11 091,55 грн.

У зв`язку з чим податкові повідомлення від 27.08.2019рю. № та № (заявлені по первинному позову) є відкликаними.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з про скасування (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- податкового повідомлення-рішення форми форми «ПС» від 27 серпня 2019 року №.

- податкового повідомлення-рішення форми форми «Р» від 27 серпня 2019 року №

- податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року №

- податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року №

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стосовно висновків Акта перевірки та Посилання відповідача у Відзиві про неправомірне включення Позивачем до декларації про доходи та майновий стан витрат на охорону виробничого приміщення в 2017 -2018 роках, які за висновками Акта перевірки призвели до завищення витрат за 2017 рік та на суму 8400,96 грн. (ст.15 Акта перевірки. ст.2 Відзиву), витрат за 2018 рік та на суму 8400,96 грн. (ст. 21 Акта перевірки, ст.2 Відзиву), то суд зазначає, що вказані обставини не є підставою донарахувань податкових зобов`язань які є предметом даного спору.

Так, Рішення ДПС України №8319/6/99-00-08-05-04 від 05.11.2019р. за яким скарга ФОП ОСОБА_1 частково задоволена, питання правомірності включення до декларації понесених Позивачем витрат на охорону виробничих приміщень розглянуто та скасовано податкові нарахування Позивачу здійснені з посиланням на вказане порушення,

За таких обставин питання правомірності віднесення Позивачем витрат на охорону приміщення є розглянутим та не підлягає повторному розгляду.

Стосовно висновків Акта перевірки про завищення Позивачем витрат використаних та реалізованих ТМЦ за 2017 рік в сумі 1 813 049,70 грн. та за 2018 рік в сумі 1 105 966,27 грн. які стали підставою донарахування :

- податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 565 77859 грн. в т.ч. податок 525422,87 гри., штраф 131355,72 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №;

- військового збору, на загальну суму 54731,54 грн. в т.ч. податок 43 785,23 грн., штраф 10946,31 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №;

- податку на додану вартість у загальній сумі 173937,00 грн. в тому числі податок 115958,00 грн. , штраф 57979,00 грн.. згідно ППР від 27 серпня 2019 року №;

то суд зазначає наступне:

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 розділу IV Кодексу.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Кодексу, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Кодексу.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Кодексу).

Пунктом. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу,встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в періоду в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 розділу IV ПКУ фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025, який діяв до 18.10.2013, було затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, в якій фізичні особи підприємці на загальній системі оподаткування вели залишок товарних запасів, а саме, заповнювали гр. 2 «Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на початок звітного періоду» та гр. 11 «Залишок товарних запасів, матеріалів, сировини на кінець звітного періоду».

Разом з тим, формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481, що набрав чинності з 18.10.2013, не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами підприємцями на загальній системі оподаткування.

Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат, діючим в перевіряємий період визначено, що Самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;

4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня;

7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо;

9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Таким чином, діючий на сьогодні порядок податкового обліку фізичної особи підприємця не передбачає ведення фізичною особою підприємцем окремого податкового обліку залишків товарів в розрізі найменувань, кількості та ціни станом на кінець кожного звітного періоду.

При цьому суд приймає до уваги офіційну позицію Державної фіскальної служби України викладену в Єдиній базі податкових знань, відповідно до якої не залежно від відсутності передбаченого порядку та обов`язку ведення залишків товарних запасів, фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування має право віднести до витрат звітного року, безпосередньо пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) витрати, які понесені в попередньому році, але пов`язані з отриманням доходу звітного року.

Тобто, за принципом віднесення витрат за датою отримання доходу відповідного звітного періоду, вартість залишку придбаного ТМЦ на початок звітного року (придбаних у попередньому році, але не реалізованих), збільшує суму витрат звітного періоду (по даті реалізації). Натомість, вартість залишку придбаного ТМЦ на кінець звітного року (придбаних у попередньому або даному році, але не реалізованих), зменшує суму витрат звітного періоду (переходить до періоду в якому буду здійснена реалізація).

Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в періоду в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації. При цьому порядок визначення оподатковуваного доходу та заповнення податкових декларацій при здійсненні торгівлі продуктами харчування не передбачає визначення окремого оподатковуваного доходу та нарахування податку по кожній проданій одиниці товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами перевірки, Позивач здійснює діяльність оптової торгівлі сільськогосподарськими машинами, устаткуванням та запасними частинами до них та діяльність перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Для здійснення підприємницької діяльність Позивачем придбається запасні частини та комплектуючи до сільськогосподарської техніки, які реалізуються в первинному вигляді та використовуються для ремонту та виготовленню сільськогосподарських машин і комплектуючих з оформленням Актів переробки.

Судом встановлено, в наданій за 2017 рік декларації Позивача, в розділі «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відображена сума витрат в розмірі 4 512 997,02 грн.

В наданій декларації за 2018 рік в розділі «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відображена сума витрат в розмірі 3 528 037,10 грн..

Витрати в декларації зазначені без окремого розділення видів придбаного та реалізованого товару.

Також, досліджуючи обсяг понесених витрат за 2017 рік судом встановлено, що відповідно до даних виписок по банківському рахунку та первинних документів на придбання ТМЦ, обсяг придбаних ТМЦ за 2017 рік становить 7 110 532,66 грн. (без ПДВ).

Обсяг придбаних Позивачем ТМЦ за 2017 рік не заперечується Відповідачем та підтверджено первинними документами і банківськими виписками які залучені до матеріалів справи. На підтвердження обсягів придбаних ТМЦ, Позивачем надано до матеріалів справи Розрахунок витрат на придбання ТМЦ за 2017 рік в якій зазначено дату, суму, контрагента постачальника та вид товару, що відповідає даним банківської виписки.

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2017р. (придбаних в 2016р. ) становив 936 207,46 грн. (без ПДВ). Обсяг залишку ТМЦ станом на 01.01.2017р. визнано перевіркою (п.1.17 Акта перевірки) та не потребує додаткового дослідження судом.

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2018р. (придбаних в 2017р. але не реалізованих в даному періоду, в т.ч. в продукції власного виробництва) становив 3 233 799,98 грн. (без ПДВ).

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2018р. підтверджується Актом інвентаризації станом на 01.01.2018 року, який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ в розрізі найменувань в сумі 2 563 769,03 грн. та у виді готової продукції в сумі 670 030,95 грн.

Відповідно до накладних на внутрішнє переміщення Позивачем в 2017 році на ремонт та утримання основних засобів використано придбаних ТМЦ на суму 299 943,12 грн., які за декларацією Позивачем віднесено до інших витрати.

За таких обставин, суд погоджується з розрахунком Позивача за яким з урахуванням вхідного залишку та залишку ТМЦ на кінець 2017 року та обсягу придбаних ТМЦ в 2017 році «вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» в 2017 році становив 4 512 997,02 грн., що відповідає даним поданої податкової декларації

7 110 532,66 299943,12 + 936 207,46 3 233 799,98 = 4 512 997,02 грн.

Досліджуючи обсяг понесених витрат за 2018 рік судом встановлено, що відповідно до даних виписок по банківському рахунку та первинних документів на придбання ТМЦ, обсяг придбаних ТМЦ за 2018 рік становить 3 528 037,10 грн. (без ПДВ). Обсяг придбаних Позивачем ТМЦ за 2018 рік не заперечується Відповідачем та підтверджено первинними документами та банківськими виписками які залучені до матеріалів справи. На підтвердження обсягів придбаних ТМЦ, Позивачем надано до матеріалів справи Розрахунок витрат на придбання ТМЦ за 2018 рік в якій зазначено дату, суму, контрагента постачальника та вид товару, що відповідає даним банківської виписки.

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2018р. (придбаних в 2017р. ) становив 3 233 799,98 грн. (без ПДВ). підтверджується Актом інвентаризації станом на 01.01.2018 року.

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2019р. (придбаних в 2018р. але не реалізованих в даному періоду, в т.ч. в продукції власного виробництва) становив 4 832 533,47 грн. грн. (без ПДВ).

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2019р. підтверджується Актом інвентаризації станом на 01.01.2019 року, який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ в розрізі найменувань в сумі 3 398 082,69 грн. та у виді готової продукції в сумі 1 434 450,78 грн.

Відповідно до накладних на внутрішнє переміщення Позивачем в 2019 році на ремонт та утримання основних засобів використано придбаних ТМЦ на суму 14 830,70 грн., які за декларацією Позивачем віднесено до інших витрати.

За таких обставин, суд погоджується з розрахунком Позивача за яким з урахуванням вхідного залишку та залишку ТМЦ на кінець 2018 року та обсягу придбаних ТМЦ в 2018 році «вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» в 2018 році становив 3 528 037,10 грн., що відповідає даним поданої податкової декларації 5 141 601,29 14 830,70 + 3 233 799,98 - 4 832 533,47 = 3 528 037,10 грн.

Дослідивши документи та перевіривши наданий Позивачем розрахунок, суд критично оцінює твердження Відповідача завищення Позивачем понесених витрат, шляхом віднесення в повному обсязі, оскільки досліджені судом Акти інвентаризації містять дані про наявність в залишків ТМЦ в тому числі у вигляді готової продукції, яка відповідно не включена до витрат поданих Позивачем декларацій.

Вказана обставина підтверджує доводи Позивача, про включення до декларації витрат по даті реалізації ТМЦ, в тому числі які використані для виготовлення готової продукції (Акти переробки). Оскільки на кінець звітного період, приватний підприємець декларував наявність перехідних залишків ТМЦ, які реалізовувались в наступному звітному періоду, а відповідно відносились до витрат періоду їх реалізації.

Натомість Акт перевірки не містить належного обгрунтування часткового неприйняття контролюючим органом результатів Актів інвентаризації станом на 01.01.2018р. та на 01.01.2019р.

За таких обставин, виключення перевіркою ТМЦ, які зазначені в Актах інвентаризації і відповідно не враховані Позивачем при формування декларації є зі сторони контролюючого органу повторним виключенням витрат, що суперечить Податковому кодексу України.

Також, суд вважає, що висновок про завищення витрат з посиланням на часткове неприйняття залишків ТМЦ в частині використаних для виготовлення готової продукції (Акти переробки), є непослідовним та некоректним. Адже, контролюючим органом не заперечується, що обсяг придбання ТМЦ за відповідний період є більшим ніж вартість ТМЦ включена підприємцем до декларації. Відповідно, за відсутності залишків витрати підлягають збільшенню, а не зменшенню.

Судом встановлено, що всі витрати, їх придбання та використання підтверджено документально, про надання первинних документів під час перевірки не заперечується Актом перевірки та підтверджується матеріалами справи.

Тобто, Актом перевірки не заперечується, що всі придбані ТМЦ підтверджуються первинними документами, які досліджені під час перевірки. В Акті перевірки не зазначено жодних претензій до їх оформлення, неповноти або нереальності операцій з придбання та документів. Обсяг придбаних ТМЦ підтверджується даними банківської виписки, яка перевірялась під час перевірки та надана Позивачем для залучення до матеріалів справи.

Враховуючи дані обставини суд вважає, що обсяг витрат ТМЦ зазначений Позивачем в Декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2017 та 2018 роки відповідає вище зазначеним положенням Податкового кодексу України та первинним документам які надавались до перевірки.

З огляду на встановлення судом відсутності завищення позивачем суми понесених витрат з використання ТМЦ пов`язаних з одержанням доходу, суд дійшов до висновку про неправомірність висновків Акта перевірки про заниження Позивачем чистого оподатковуваного доходу і як наслідок податку з доходи фізичних осіб на загальну суму 656778,59 грн. в т.ч. податок 525422,87 гри., штраф 131355,72 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №, військового збору, на загальну суму 54731,54 грн. в т.ч. податок 43 785,23 грн., штраф 10946,31 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №.

Надаючи правову оцінку донарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість з посиланням на вище зазначене порушення, то судом встановлено, що таке донарахування здійснено з посиланням на п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Даною нормою встановлено, що Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Тобто, у випадку виявлення нестачі ТМЦ, єдиним та обов`язковим документом для застосування норми п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України є Акт інвентаризації проведений платником на вимогу податкового органу.

Судом встановлено, що під час перевірки інвентаризація не проводилась та не вимагалась контролюючим органом.

Суд вважає, що висновки Акта перевірки про відсутність залишків спростовується обставинам, які вказувались вище та їх наявність і відповідний облік доведено документально. Так, судом встановлена наявність залишків ТМЦ в Актах інвентаризації в обсягах, що відповідають операціям Позивача та які складались Позивачем самостійно для визначення суми витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає, що донарахування податкових зобов`язань з ПДВ сумі 173937,00 грн. в тому числі податок 115958,00 грн., штраф 57979,00 грн.. згідно ППР від 27 серпня 2019 року №, здійснено з підстав та по термінам які не передбачені Податковим кодексом України.

Стосовно висновків Акта перевірки про завищення Позивачем в 2017 році витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату, які стали підставою донарахування :

- податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8714,63 грн. в т.ч. податок 6971,70 гри., штраф 1742,93 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №;

- військового збору, на загальну суму 726,22 грн. в т.ч. податок 580,98 грн., штраф 145,24 грн. згідно ППР від 03.02.2020р. №, то судом встановлено наступне.

В наданій декларації за 2017 рік в розділі «витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» Позивачем відображена сума витрат в розмірі 135 777,79 грн.

Перевіркою встановлено, що згідно первинних документів та самостійно задекларованих Позивачем показників, розмір нарахованої заробітної плати та нарахувань на заробітну плату в 2017 році становить 97046,10 грн., що є меншим на 38731,69 грн. ніж зазначено в декларації

Позивачем не надано пояснень та документальних спростувань по виявленій розбіжності суми витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату за 2017 рік. Розмір нарахувань заробітної плати та податків на заробітну плату в 2017 в сумі 97046,10 грн. підтверджується самостійно поданими звітами Позивача.

Враховуючи дані обставини суд вважає, правомірними висновки Акта перевірки про завищення відповідачем в 2017 році витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату на суму 38 731,69 грн.

Пунктом167.1 ст.167 Податкового кодексу України в редакції яка діяла на момент здійснення операції (01.07.2018р.), встановлено, що ставка податку з податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Згідно з пунктом 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору, яка з урахуванням встановленої судом суми завищених витрат на оплату праці 38 731,69 грн., правомірно нарахована Позивачу по податковому періоду 2017 рік становить 6971,70 грн.

38731,69 грн. х 15,0% = 6971,70 грн.

Сума військового збору становить 580,98 грн.

38731,69 грн. х 1,5% = 580,98 грн.

Пунктом 123.1. ст.123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно сума нарахованих штрафних санкцій становить

по донарахованому податку на доходи фізичних осіб 1742,93 грн.

6971,70 грн. х 25,0% = 1742,93 грн.

по донарахованому військовому збору 145,24 грн.

580,98 грн. х 25,0% = 145,24 грн.

За таких обставин суд вважає правомірним нарахування Позивачу податкових зобов`язань в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 6971,70 грн. та штрафу 1742,93 грн., військового збору в сумі 580,98 грн. та штрафу 145,24 грн. В іншій частині донараховані податкові зобов`язання не знайшли свого документального підтвердження та не відповідають дослідженим судом документам.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування :

- податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 565 77859 грн. в т.ч. податок 525422,87 гри., штраф 131355,72 грн.

- податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з Військового збору в сумі 54731,54 грн. в т.ч. податок 43 785,23 грн., штраф 10946,31 гр.

- податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким Позивачу донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 173937,00 грн. в тому числі податок 115958,00 грн. , штраф 57979,00 грн. в повному обсязі.

Стосовно висновків Акта перевірки про порушення позивачем п.51.1 ст.51, п.49.2, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (із змінами та доповненнями), у зв`язку з поданням податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) за звітні періоди 2017 та 2018р. з недостовірними відомостями щодо нарахованих сум доходів найманим працівникам, які стали підставою застосування до Позивача штрафу в сумі 510,0 грн. згідно податкового повідомлення рішення від 27 серпня 2019 року №, то суд зазначає, наступне.

Частинами.1, 2 ст.9 Кодексу про адміністративне судочинство встановлено що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до змісту Акта перевірки ст.31-33 підставою висновків про порушення Позивачем п.51.1 ст.51, п.49.2, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України є посилання на подання не в повному обсязі та з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків , суми утриманого з них (Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку , і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за звітні періоди 2017р. та 2018р.

Пунктом 51.1. ст..51 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Пунктом 119.1. ст..119 Податкового кодексу України в редакції на дату винесення податкового повідомлення рішення (27.08.2019р,) передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510,0 гривень.

Позовна заява не містить заперечень на спростування обставин відсутності порушень зі сторони Позивача стосовно своєчасності та повноти подання звітності за формою №1-ДФ звітні податкові періоди 217 та 2018 рік.. Надані Позивачем документи також не спростовують висновки Акта в цій частині.

За таких обставин суд вважає правомірним застосування до позивача штрафу в розмірі 510,0 грн. за порушення п.51.1 ст.51, п.49.2, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 72 КАС України.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166,Запоріжжя,Запорізька область,69107) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 656778,59 грн. в т.ч. податок 525422,87 гри., штраф 131355,72 грн.

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2020 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, в частині донарахування податкових зобов`язань з Військового збору в сумі 54731,54 грн. в т.ч. податок 43 785,23 грн., штраф 10946,31 грн.

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27 серпня 2019 року № винесене ГУ ДФС у Запорізькій області, яким Позивачу донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 173937,00 грн. в тому числі податок 115958,00 грн. , штраф 57979,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107, ) судові витрати в сумі 4397,71 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69107, ) судові витрати в сумі 4397,71 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.07.2020

Суддя А.В. Сіпака