Справа № 200/1535/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р. Справа№200/1535/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) третя особа ПАТ КБ Приватбанк про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, Центральний ВДВС у м. Маріуполі), третя особа ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі третя особа) згідно тексту позовної заяви позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову «Про відкриття виконавчого провадження» від 29.08.2019 ВП № 59899983;

визнати протиправними виконавчі дії вчинені Центральним ВДВС у м. Маріуполі у виконавчому провадженні № 59899983.

В обґрунтування адміністративного позову позивач, зазначив, що 28.01.2020 у приміщенні Центрального ВДВС у м. Маріуполі дізнався, що відносно нього відповідачем здійснюється, зокрема, виконавче провадження №59899983. Того ж дня позивач ознайомився із матеріалами вказаного виконавчого провадження та з`ясував факт здійснення виконавчих дій. Такі дії позивач вважає протиправними, оскільки Центральний район м. Маріуполя не є територією проживання, перебування, роботи або місцем знаходження майна позивача. Позивач звертає увагу, що з березня 2017 року його зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 . Отже, вважає позивач, оспорюваною постановою поширюються відносно нього недостовірні відомості. Належним способом захисту у такому випадку є визнання судом спірної постанови протиправною та її скасування.

Крім того, позивач вважає, що виконавчий напис № 860 пред`явлено до примусового виконання поза межами строків передбачених законом. Матеріали виконавчого провадження не містять документів щодо поновлення такого строку.

Звертає увагу суду, що з оспорюваною постановою про відкриття виконавчого провадження ознайомився 28.01.2020, отже строк звернення до суду у відповідній категорії справ ним не пропущено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 адміністративний позов повернуто позивачу.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі № 200/1535/20-а скасовано. Справу направлено до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 23.06.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 заявлений представником позивача відвід судді Буряк Ірині Володимирівні визнано необґрунтованим.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

30 липня 2020 року судом отримано заяву позивача за змістом якої звертається увага суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 200/7775/19-а, яке набрало законної сили 18.08.2019. Позивач вважає, що обставини встановлені у даному рішенні є преюдиційними до справи, що розглядається. Так у справі № 200/7775/19-а встановлено обставини щодо пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса від 13.02.2018. Вказаний напис був виконавчим документом у виконавчому провадженні ВП № 56343348, у свою чергу, судом у справі № 200/7775/19-а постанова про відкриття виконавчого провадження визнана протиправною та скасована.

У додатках до вищенаведеної заяви позивачем надано засвідчені копії усіх сторінок паспорту.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, однак на виконання вимог ухвали суду від 20.07.2020 надано докази у справі.

Третя особа пояснень до адміністративного позову не надсилала.

Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про час та дату розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не заявлено.

Позивачем у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно вимог ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Частиною 1 ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 124, 194, 205 та 268 КАС України, суд вважає, що неприбуття сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини встановлені судом у справі такі.

ОСОБА_1 , є громадянином України паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відомості паспорта ОСОБА_1 свідчать про таке: паспорт серія НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України у Донецькій області 17.10.1995, на сторінках «місце проживання/место жительства» наявна наступна інформація: прописаний ІНФОРМАЦІЯ_1 обл АДРЕСА_3 ; знятий з реєстраційного обліку 04.09.2002; зареєстрований 04.09.2002 Жовтневий р- АДРЕСА_4 ; знято з реєстрації: 21.11.2008; місце проживання зареєстровано: ІНФОРМАЦІЯ_2 Жовтневий р- АДРЕСА_5 ; знято з реєстрації: 18.05.2012; зареєстрований: 01.03.2017 Касьянівська сільська рада Нікольського р-ну с. Ключове, вул. Гагаріна, 23.

13 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області вчинено виконавчий напис (реєстровий номер 860) про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_6 , не сплаченої у строк заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.07.2007. Строк за який провадиться стягнення 3 597 днів, а саме з 26.07.2007 по 31.05.2017. Сума, що підлягає стягнення складає 11 803,63 дол. США, що за курсом НБУ 311 025,65 грн. Виконавчий напис набирає чинності з 13.02.2018 та може бути пред`явлений до виконання протягом року з дня його вчинення.

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Центального ВДВС м. Маріуполя із заявою про відкриття виконавчого провадження (зареєстров. 27.08.2019 вх. № 15-2-18/9950/6) на підставі виконавчого документа виконавчого напису нотаріуса від 13.02.2018 № 860 про стягнення з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 311 025,65 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1 800,00 грн., а всього 312 825,65 грн.

29 серпня 2019 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Маріуполя винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 59899983 за виконавчим написом нотаріуса від 23.02.2018 № 860, якою постановлено стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 не сплачену у строк за Кредитним договором від 26.07.2007 № б/н. Строк за який проводиться стягнення 3 597 днів, а саме з 26.07.2007 по 31.05.2017. Загальна сума, що підлягає стягненню 11 803,63 дол. США, що за курсом НБУ 311 025 65 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса 1 800,00 грн.

01 липня 2020 року Центральний ВДВС у м. Маріуполі звернувся до Центру надання адмінпослуг із вимогою про надання відомостей щодо реєстрації боржника ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 200/7775/19-а, яке набрало законної сили 18.08.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та визнання протиправними виконавчих дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2018 року ВП № 56343348. Визнано протиправними виконавчі дії вчинені Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у виконавчому провадженні ВП № 56343348. В решті позовних вимог відмовити.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до ч. 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон № 1404, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Стаття 3.

1. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів.

Стаття 4.

1. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Стаття 24. Місце виконання рішення

1. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Стаття 26. Початок примусового виконання рішення

1. Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

3. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

5. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Розділ І.

Пункт 3. Органами державної виконавчої служби є:

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Розділ III.

Пункт 4. Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пункт 5. У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Пункт 10. Місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Пункт 11. Перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Пункт 12. Державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо: стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника;

Про проведення державним виконавцем виконавчих дій орган державної виконавчої служби зобов`язаний повідомити орган державної виконавчої служби, на території якого будуть проводиться виконавчі дії, до початку проведення таких дій.

У повідомленні про вчинення виконавчих дій зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця, яким будуть проводитись виконавчі дії; номер виконавчого провадження; дата, час та місце проведення виконавчих дій; виконавчі дії.

Розділ V.

Пункт 6. Виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Висновки суду.

Фактичні обставини у справі свідчать, що відповідачем відкрито виконавче провадження за заявою стягувача на підставі виконавчого документа виконавчий напис нотаріуса від 13.02.2018 № 860.

У виконавчому документі та заяві про примусове виконання зазначено місце проживання боржника: АДРЕСА_6 .

Відомості паспорта ОСОБА_1 свідчать, що станом на момент укладення кредитного договору позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 .

Системний аналіз наведених вище положень Закону № 1404 та Інструкції № 512/5 свідчить, що законодавцем визначено підстави для повернення виконавчого документа, що передбачені частиною четвертою статті 4 Закону, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

На переконання суду, наведене свідчить, що на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець перевіряє відповідність визначеного у виконавчому документі місця виконання, території на яку поширюється його компетенція, що підтверджується також тим, що у виконавця є лише 1 день для відкриття виконавчого провадження з моменту надходження заяви стягувача.

Судом також взято до уваги ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.06.2017 справа № 2-4228/11 про розшук боржника ОСОБА_1 , рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 справа № 200/7775/19, за змістом яких вбачається обізнаність відповідача про зміну місця проживання позивача.

Однак, суд залишається при думці, що на стадії відкриття виконавчого провадження, виконавець не зобов`язаний перевіряти правильність заявлених стягувачем відомостей.

Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 справа № 820/838/17 зазначено таке: «Аналіз правових норм та обставин справи дають підстави для висновку про відсутність у державного виконавця обов`язку щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місце знаходження боржника.».

Посилаючись на вказану постанову суд бере до уваги, що судом касаційної інстанції надано правову оцінку Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за № 606-XIV (у редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), разом із тим механізм реалізації повноважень органу виконавчої служби у контексті спірних у даній справі правовідносин є подібним, а тому такий висновок вважається судом релевантним.

В ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 справа № 511/1342/17 зазначено: «Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, вірно виходив із того, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач, користуючись своїм правом вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, обрав саме Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за місцем перебування боржника. За таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.»

Аналогічна правова позиція висловлена Першим апеляційним адміністративним судом у постановах від 02.06.2020 справа №200/3793/20-а, від 02.07.2020 справа № 360/1865/20 та від 08.07.2020 справа № 200/5040/20-а.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року справа № 580/3311/19 підтримано правову позицію судів попередніх інстанцій та постанову приватного виконавця визнано протиправною й скасовано на підставі ст. 24 Закону № 1404, однак фактичні обставини справи свідчили, що у виконавчому написі нотаріуса місцезнаходження боржника не відповідало виконавчому округу приватного виконавця.

У даній справі судом не встановлено подібних обставин.

Також суд звернув увагу, що наведені вище положення Інструкції № 512/5, передбачають випадки, коли:

перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця;

державний виконавець може вчиняти виконавчі дії на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, за погодженням з начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі якщо: стало відомо про зміну місця проживання чи місцезнаходження боржника;

виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби;

Однак, перелічені дії вчиняються після відкриття виконавчого провадження. У свою чергу, матеріали виконавчого провадження свідчать, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено вимогу до ЦНАП м. Маріуполя про надання відомостей щодо реєстрації боржника. Інших значимих у цілях виконавчого провадження дій виконавцем не вчинено. Отже, наразі немає підстав констатувати факт вчинення виконавчих дій поза межами виконавчого округу відповідача.

Звідси, ґрунтуючись на викладеному, суд не встановив ознак протиправності дій відповідача на відповідність вимогам ст. 24 Закону № 1404 при винесенні спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо поширення відповідачем недостовірної інформації.

Оскільки посилання позивача на поширення недостовірної інформації у спірній постанові є фактично однією із підстав обґрунтування позову про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, то оцінка таким діям надається судом у контексті правовідносин, що виникли між сторонами у публічно-правовій сфері. Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження є доказом у адміністративній справі, то відповідна оцінка надається за правилами адміністративного судочинства.

Верховним Судом у постанові від 20.03.2020 справа № 509/1398/16-а зазначено, що виходячи з положень частини першої статті 7 Закону № 2939-VІ, частини другої статті 21 Закону № 2657-XII та статті 32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись у таких випадках:

особа самостійно встановила випадки (порядок, умови), коли ця інформація може поширюватись (наприклад, у договорі про використання прав на комерційну таємницю);

коли особа у відповідь на прохання/пропозицію дає згоду на використання своїх конфіденційних даних. При цьому використання таких даних третьою особою здійснюється відповідно до умов наданої особою згоди;

коли закон дозволяє певним суб`єктам отримувати та використовувати конфіденційну інформацію без згоди особи. У таких випадках суб`єкт діє на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети (наприклад, отримання конфіденційної інформації в ході оперативно-розшукової діяльності або в ході проведення досудового слідства) і поширення конфіденційної інформації обмежується положеннями закону;

коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації. Таке поширення здійснюється відповідно до статті 29 Закону України «Про інформацію» після застосування «трискладового тесту» (додатково див. пункт 5.5).».

Звідси, суд вважає, що позивач самостійно, вказавши відповідну адресу у кредитному договорі, усвідомлюючи правові наслідки укладення такого договору та його невиконання, не може посилатися на недостовірність власне вказаних відомостей, як таких, що порушують його права.

Тим більше, що як встановлено судом вище, адреса вказана у кредитному договорі відповідала адресі реєстрації, що зазначена у паспорті станом на 2007 рік.

Більше того, ознайомлюючись 28.01.2020 із матеріалами виконавчого провадження позивач мав змогу повідомити чинну адресу місця проживання.

Щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХII (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Стаття 87.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 90. Порядок стягнення за виконавчим написом

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 91. Строк пред`явлення виконавчого напису

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Стаття 4 Закону № 1404 регламентує вимоги до виконавчого документа та підстави повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, наведена судом вище.

Стаття 12 Закону № 1404.

1. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

4. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

6. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1404 передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Закон № 1404 набрав чинності 05.10.2016, виконавчий напис нотаріуса виданий після набрання чинності Законом №1404, а саме 13.02.2018.

Верховним Судом у постанові від: 29.11.2019 справа № 420/1318/19 констатовано: «Відповідно до частини першої статті 91 Закону N 3425-XII виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Однак, статтею 12 Закону № 1404-VIII закріплено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Таким чином, враховуючи, що предметом розгляду в даній справі є дії та рішення в процесі здійснення виконавчих, а не нотаріальних дій, тому в даному випадку спеціальним законом виступає Закон № 1404-VIII, яким встановлено трирічний строк для пред`явлення виконавчих документів.».

Аналогічне викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 справа № 260/904/19.

Отже, підстав вважати, що строк пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса, датованого 13.02.2018, пропущено, у суду немає.

Крім того, за змістом рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 200/7775/19-а, що підтверджено власне позивачем у заяві від 30.07.2020, первинно виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса від 13.02.2018 № 860 відкрито відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2018 ВП № 56343348, яка вказаним рішенням була визнана протиправною й скасована.

Отже, строк пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаруса від 13.02.2018 № 320 переривався.

Щодо преюдиційно встановлених обставин у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 200/7775/19-а.

Стаття 78 КАС України.

4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (пункт 32), від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 (пункт 154) преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, судом у даній справі враховано преюдиційно встановлені обставини, а саме: факт первинного пред`явлення виконавчого документа до виконання, факт відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Усі інші обставини на які посилається позивач є правовою оцінкою, яка, у свою чергу, не є обов`язковою для суду в силу ч. 7 ст. 78 КАС України.

Також суд звертає увагу на таке.

Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 справа № 766/11574/18 зазначено: «З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису».

Станом на момент відкриття спірного у справі виконавчого провадження виконавчий напис нотаріуса від 13.02.2018 № 860 не був визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Суд зазначає, що приватний нотаріус не є суб`єктом владних повноважень, а тому справи про оскарження нотаріальних дій не розглядаються у порядку адміністративного судочинства, натомість підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачам, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний суд не надає оцінку виконавчому напису.

Крім того, за текстом позовної заяви позивач вказує, що після відкриття виконавчого провадження відповідачем вчинялися виконавчі дії, у тому числі виносились постанови, здійснювались запити, здійснювався збір та обробка персональних даних позивача, внесено відомості до Єдиного державного реєстру боржників тощо.

Ці дії позивач вважає протиправними. Мотивація протиправності таких дій полягає у порушенні відповідачем ст. 24 Закону № 1404, розповсюдженні недостовірної інформації та пропуску строку пред`явлення виконавчого документа, правова позиція суду щодо переліченого висловлена судом вище.

Інших підстав позивачем не наведено, як і не заявлено кореспондуючих позовних вимог про визнання протиправними та скасування відповідних постанов.

За матеріалами виконавчого провадження, як вже відзначалось, виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено запит щодо місця реєстрації боржника. Інших рішень чи дій у межах спірного виконавчого провадження судом не встановлено, а позивачем їх наявність не доведена.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Оскільки судом не встановлено стверджуваних позивачем ознак протиправності, а інших обґрунтувань порушення його прав діями відповідача, ОСОБА_1 не надано, то за наведеними підставами у позові належить відмовити.

Ухвалою суду від 20.07.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з позивача у розмірі 840, 80 грн.

Керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) третя особа ПАТ КБ Приватбанк про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя І.В. Буряк