Справа № 420/4093/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4093/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до загального стажу роботи членство в КСП Колос з 03.04.1974 року по 31.08.1977 року та навчання на підготовчому відділенні Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова з 01.11.1980 року по 31.08.1981 року та не подвоєння стажу роботи ОСОБА_1 на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна з дати призначення пенсії.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до загального стажу роботи членство в КСП Колос з 03.04.1974 року по 31.08.1977 року та навчання на підготовчому відділенні Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова з 01.11.1980 року по 31.08.1981 року та зарахуванням у подвійному розмірі стажу роботи на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера з 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначено, що позивач досяг пенсійного віку та йому призначено пенсію за віком з урахуванням страхового стажу 29 років 10 місяців 3 дні. Позивач не погоджуючись з даним обрахуванням трудового стажу звернувся до відповідача із заявою в якій просив повідомити чи зараховано для призначення пенсії стаж роботи з 03.04.1974 року по 06.11.80 року в КСП Колос та з 01.08.1987 року по 21.09.1987 року на посаді лікаря-інтерна в Кіровоградському облтубдиспансері (записи № № 1,2), з 09.12.1988 по 19.01.1989, на посаді лікаря психіатра-нарколога Обласного наркологічного диспансеру (записи №№5,6), з 23.01.1989 р. по 10.04.1989 р. на посаді лікаря психіатра-нарколога Міської туберкульозної лікарні № 1 (записи №№ 7, 8), з 25.04.1989 р. по 16.10.1991 р. на посаді лікаря психіатра Іллічівської портової лікарні на водному транспорті (записи №№ 9, 10), з 17.10.1991 р. по 16.01.1992 р. на посаді лікаря психіатра Обласного наркологічного диспансеру (записи №№ 11, 12), з 21.01.1992 р. по 18.02.1997р. на посаді лікаря психотерапевта в Санаторії Україна (записи №№ 13, 14, 15) у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення. Проте, листом Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.03.2020 р. № 2480-2352/К-02/8-1500/20 повідомило, що до страхового стажу не враховано період з 03.04.1974р. по 06.11.1980р. в КСП Колос, оскільки в трудовій книжці відсутні дати зарахування на роботу та звільнення та є необумовлене виправлення в даті наказу, крім того, до страхового стажу в подвійному розмірі включено періоди роботи з 09.12.1988р. по 19.01.1989р., з 23.01.1989р. по 10.04.1989р., з 25.04.1989р. по 16.10.1991р. та з 17.10.1991р. по 16.01.1992р., а для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи лікарем-інтерном з 01.08.1987р. по 21.09.1987р. в Кіровоградському облтубдиспансері та лікарем психотерапевтом з 21.01.1992р. по 18.02.1997р. в санаторії Україна необхідно надати довідки про відсутність відпусток без збереження заробітної плати. Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування до трудового стажу при призначенні пенсії зазначених періодів протиправним.

20.05.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

26.05.2020 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 01 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

15.06.2020р. від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх.№ 22695/20), в якому відповідач зазначає, що ОСОБА_1 з 08.02.2020 призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон 1058), при страховому стаж і 33 роки 3 місяці 28 днів в розмірі 4233.26 грн.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду робот и у КСП «Колос» відповідач зазначив, що відповідно ст. 56 Закону № 1788 при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Проте, із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 про роботу у КСП «Колос» з 1974 по 1980 неможливо встановити виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Відповідач зазначив, що 31.03.2020 листом Головного управління позивача було поінформовано про можливість зарахування періоду роботи у колгоспі тільки при наявності уточнюючої довідки, виданої з урахуванням вимог Порядку 637. Щодо обчислення страхового стажу в подвійному розмірі відповідач зазначив, що таке зарахування здійснюється відповідно до ст. 60 Закону №1788, в якій зазначено: робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, зараженим вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я враховуються до стажу роботи у подвійному розмірі. Відповідач акцентує увагу, що період перебування осіб, які працюють у згаданих закладах, у частково оплачуваній відпустці у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку та додатковій відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею шести років зараховується до стажу роботи в одинарному розмірі. Проте, у зв`язку із відсутністю уточнюючих довідок (щодо відсутності відпусток без збереження заробітної плати) за період роботи з 01.08.1987 по 11.09.1987, з 21.01.1992 по 18.02.1997 зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі, про що позивачу повідомлено. У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та йому з 08.02.2020р. призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (страховий стаж 29 років 10 місяців 3 дні) (а.с. 24).

02.03.2020р. позивачу здійснено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу 29 років 10 місяців 3 дні та встановлено розмір пенсії 3792,13 грн. (а.с. 23).

Відповідач разом з відзивом подав до суду довідку, сформовану 11.06.2020р., згідно з якою, 26.03.2020р. пенсія позивача обраховується з страхового стажу 33 роки 3 місяці 28 днів розмір пенсії 4233,26 грн. (а.с. 49-50).

17.03.2020р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою, в якій просив повідомити його чи зараховано для призначення пенсії стаж роботи з 01.08.1987 року по 21.09.1987 року в Кіровоградському облтубдиспансері, з 09.12.1988р. по 19.01.1989р. в Обласному наркологічному диспансері, з 23.01.1989 р. по 10.04.1989 р. в Міській туберкульозній лікарні № 1, з 25.04.1989 р. по 16.10.1991 р. в Іллічівській портової лікарні на водному транспорті, з 17.10.1991 р. по 16.01.1992 р. в Обласному наркологічному диспансері, з 21.01.1992 р. по 18.02.1997р. в Санаторії Україна у подвійному розмірі. Крім того, у разі не зарахування вказаного стажу для розрахунку пенсії у подвійному розмірі просив здійснити розрахунок стажу за вищевказані періоди у подвійному розмірі з дати призначення пенсії та виплатити недоотриману суму пенсії

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №2480-2352/К-02/8-1500/20 від 31.03.2020р. повідомлено позивача, що при призначенні пенсії до страхового стажу не враховано період роботи з 04.04.1974р. по 06.11.1980р. в КСП «Колос», оскільки в трудовій книжці відсутні дати зарахування на роботу та звільнення, а також є необумовлене виправлення в даті наказу про зарахування. Щодо обчислення трудового стажу в подвійному розмірі, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу у подвійному розмірі зараховані періоди роботи з 09.12.1988р. по 19.01.1989р. з 23.01.1989р. по 10.04.1989р., з 25.04.1989р. по 16.10.1991р., з 17.10.1991р. по 16.01.1992р., з 13.02.1998р. по 27.11.1998р. У зв`язку із відсутністю уточнюючих довідок за період роботи з 01.08.1987р. по 11.09.1987р., з 21.01.1992р. по 18.02.1997р. не зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі.

Вважаючи такі дії позивача протиправними позивач звернувся до суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи являється трудова книжка.

Окрім того, згідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи являється трудова книжка.

Відповідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974р. ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У свою чергу, згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, для оформлення пільгової пенсії необхідно надати до органів Пенсійного фонду трудову книжку та/або уточнюючу довідку.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а відповідна уточнююча довідка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників має бути врахована у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи.

Матеріалами справи, а саме трудовою книжкою колгоспника від 03.01.1980 року №0544869, підтверджено, що ОСОБА_1 :

- 1974р. прийнято в члени КСП «Колос» - Пр. №12 від 03.04.1974р.

- 1980р. звільнений з членів КСП «Колос» Гайворонського району Кіровоградської області Пр. №10 від 06.11.1980р.

Щодо відсутності дати зарахування та звільнення, а також виправлення в трудовій книжці колгоспника суд вказує, що пунктом 8.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників і службовців".

Згідно пункту 18 Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

На підставі викладеного суд вважає безпідставним відмову у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 03.04.1974р. по 06.11.1980р. в КСП «Колос».

Щодо позовної вимоги в частині зарахування позивачу до стажу на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна у подвійному розмірі з дати призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону № 1788-ХІІ).

Положеннями абзацу сьомого статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Також, абзацом четвертим статті 1 вказаного Закону визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається закладами з надання психіатричної допомоги всіх форм власності, а також лікарями-психіатрами за наявності ліцензії, отриманої відповідно до законодавства. Психіатрична допомога особам віком до 18 років у закладах з надання психіатричної допомоги надається окремо від повнолітніх осіб. Медичні працівники, інші фахівці для допуску до роботи з особами, які страждають на психічні розлади, повинні пройти спеціальну підготовку та підтвердити свою кваліфікацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В пункті 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.02.2002 за № 94/6382 зазначено, що обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети, та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.

З аналізу викладених норм слідує, що визначальним питанням для віднесення періоду роботи до стажу, який зараховується у відповідному розмірі є саме робота, яка полягає у наданні психіатричної допомоги.

З трудової книжки БТ-І №9894636 від 03.08.1987р. суд встановив, що позивач у період з 21.01.1992 р. по 18.02.1997р. працював лікарем-психотерапевтом у Санаторії Україна.

Законом України від 10.07.2003 р. № 1110-IV «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, в закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, в патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» наркологічний заклад (лікарня, диспансер, центр) та відділення віднесені до психіатричних закладів (відділень), які надають допомогу хворим з психічними розладами внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів та психотропних речовин.

Перелік закладів охорони здоров`я затверджений наказом МОЗ України від 28.10.2002 р. № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я», яким передбачено центральні районні лікарні.

Таким чином під час обчислення стажу роботи для призначення пенсії час роботи в наркологічному відділенні зараховується в подвійному розмірі.

З трудової книжки БТ-І №9894636 від 03.08.1987р. суд встановив, що позивач у період з 01.08.1987р. по 21.09.1987р. працював лікарем-інтерном у Кіровоградському облтубдиспансері.

На підставі викладеного суд вважає безпідставним відмову у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до загального стажу роботи навчання на підготовчому відділенні Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова з 01.11.1980 року по 31.08.1981 року, суд зазначає, що дана вимога є передчасною, оскільки у своїй заяві від 17.03.2020р. позивач не ставив питання щодо зазначеного стажу та в свою чергу це питання Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області не розглядалось.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до загального стажу роботи навчання на підготовчому відділенні Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова з 01.11.1980 року по 31.08.1981 року.

З приводу вимоги зобов`язального характеру, то варто врахувати наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Водночас, згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом ефективності захисту такого права, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом.

Разом із тим, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, про задоволення позовної вимоги позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до загального стажу роботи членство в КСП Колос з 03.04.1974 року по 31.08.1977 року та зарахуванням у подвійному розмірі стажу роботи на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера з 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до загального стажу роботи членство в КСП Колос з 03.04.1974 року по 31.08.1977 року та відмову у зарахуванні до стажу роботи в подвійному розмірі ОСОБА_1 на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна з дати призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до загального стажу роботи членство в КСП Колос з 03.04.1974 року по 31.08.1977 року та зарахуванням у подвійному розмірі стажу роботи на посаді лікаря-інтерна Кіровоградського облтубдиспансера з 01.08.1987 року по 21.09.1987 року, з 21.01.1992 року по 18.02.1997 року на посаді лікаря-психотерапевта Санаторію Україна з дати призначення пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.