Справа № 360/1106/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1106/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.,

позивача - не прибула

та

представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Луганській області

про визнання протиправною та скасування постанови від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 27 березня 2020 року б/н (арк. спр. 27-29) просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 75568,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25 лютого 2020 року у поштовому відправленні з рекомендованим повідомленням про вручення № 007 позивач отримала постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС, якою на неї накладено штраф у розмірі 75568,00 грн. У цьому ж поштовому відправленні позивач також отримала акт від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Оскаржувана постанова та акт від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування складені відповідачем за відсутності та належного повідомлення позивача

Позивач зазначає, що постанова від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС є незаконною і підлягає скасуванню з таких підстав.

Так, оскаржувана постанова є незаконною, оскільки відсутні підстави для застосування до позивача санкцій, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абзацу сьомого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що штраф у розмірі 75568,00 грн накладено на позивача на підставі абзацу восьмого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України за створення перешкод у проведенні позапланової перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, а саме фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Як зазначено у направленні від 11 лютого 2020 року перевірка є позаплановим заходом і здійснюються у формі інспекційних відвідувань.

Згідно з пунктом 8 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Крім цього, відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляд та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Плановий чи позаплановий захід щодо фізичної особи - підприємця має здійснюватися за його присутності або за присутності уповноваженої ним особи (абзац одинадцятий статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»).

Позивач здійснює свою діяльність за адресою: проспект Хіміків, буд. 27, павільйон «Кава по східному», м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93401. Проте, за вказаною адресою жодного відвідування не відбувалось і жодна посадова особа не приходила, не пред`являла посвідчення і не вручала позивачу жодного направлення на перевірку, що взагалі унеможливлює створення з її боку будь-яких перешкод в принципі.

Оскільки позивач направлення на проведення перевірки та вимогу відповідача про надання документів отримала лише 17 лютого 2020 року, тому виконати вимогу відповідача щодо надання документів у строк до 14 лютого 2020 року позивач не могла фізично.

Незважаючи на відсутність підстав та самого факту створення перешкод у проведенні позапланової перевірки, заступник начальника Головного управління Держпраці у Луганській області Рисухін Д.Л. незаконно виніс оскаржувану постанову.

Також позивач зазначила, що проведення будь-яких перевірок на території зони проведення антитерористичної операції заборонено статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Окрім того позивач вважає, що відповідач не має повноважень здійснювати державний контроль за її підприємницькою діяльністю, оскільки норми Кодексу законів про працю України до неї не застосовуються, а наказ про призначення перевірки видано за відсутності законних підстав для її проведення.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-ІV. Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-ІV та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Оскільки позивач не має найманих працівників, то будь-які посадові особи відповідача не мають права ні проводити будь-які перевірки, ні вимагати у неї будь-яких документів.

В жодному документі перевірки не тільки не встановлено факту використання позивачем найманих працівників, а і навіть не встановлено обставин, на підставі яких можна було б припустити, що позивач використовує працю найманих працівників.

Крім цього, частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначені підстави для здійснення позапланових заходів.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Натомість, жодної законної підстави для проведення будь-якої перевірки господарської діяльності позивача органами Держпраці не існує і не може існувати, оскільки ця господарська діяльність взагалі не регулюється трудовим законодавством через відсутність найманих працівників як таких.

З урахуванням викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Головне управління Держпраці у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що подало відзив на позовну заяву від 16 квітня 2020 року за № 01-15/1118, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю (арк. спр. 38-40).

Заперечуючи поти позову, відповідач зазначив, що відповідно до підпункту 8 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі Порядок № 823), керуючись статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та статтею 259 Кодексу законів про працю України, за дорученням Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20, Головним управлінням Держпраці у Луганській області винесено наказ від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » у період з 11 по 18 лютого 2020 року.

Підставою для проведення інспектором праці інспекційного відвідування стало доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20 про вжиття заходів щодо детінізації зайнятості у сфері торгівлі товарами та послугами, яким зобов`язано Головні управління Держпраці в областях здійснити заходи державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання.

Під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача планувалося перевірити додержання позивачем законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору. Одночасно відповідачем було винесено направлення на проведення інспекційного відвідування від 11 лютого 2020 року № 01-17/194.

На виконання вказаного наказу 11 лютого 2020 року інспектор праці Головного управління Держпраці у Луганській області здійснив спробу проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в наказі. Цього ж дня інспектором праці складено вимогу про надання документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД, якою зобов`язано позивача надати Головному управлінню Держпраці у Луганській області відповідні документи у строк до 14 лютого 2020 року.

11 лютого 2020 року вказані направлення та вимога направлені рекомендованим листом з описом вкладеного, трек номер 800. Згідно відстеження поштових відправлень на офіційному сайті Укрпошти встановлено наступні факти: 12 лютого 2020 року - відправлення прийняте; 17 лютого 2020 року - відправлення вручено особисто. Тобто, 17 лютого 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність надання відповідних документів, а тому мала можливість виконати вимогу та надати відповідні документи, оскільки останнім днем інспекційного відвідування є 18 лютого 2020 року.

18 лютого 2020 року інспектор праці Головного управління Держпраці у Луганській області здійснив ще одну спробу проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка завершилася складанням акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НД у зв`язку з наступним: ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів. Тобто, позивач грубо порушив вимоги пункту 11 Порядку № 823, яким встановлено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання. Навпаки, всі дії і вимоги посадової особи Головного управління Держпраці у Луганській області були законні та здійснювалися у межах повноважень, встановлених для інспекторів праці у пункті 10 Порядку № 823. Таким чином, внаслідок зазначених дій позивача посадовій особі відповідача були створені перешкоди у проведенні інспекційного відвідування, що свідчило про наявність у діях позивача правопорушення, передбаченого статтею 265 Кодексу законів про працю України. 19 лютого 2020 року вказаний документ направлено рекомендованим листом з описом вкладеного, трек номер 007. Згідно відстеження поштових відправлень на офіційному сайті Укрпошти встановлено наступні факти: 19 лютого 2020 року - відправлення прийняте; 25 лютого 2020 року - відправлення вручено особисто.

Керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), та на підставі абзацу восьмого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю, посадовою особою відповідача винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС, якою на позивача був накладений штраф у розмірі 75568,00 грн. 19 лютого 2020 року вказаний документ направлено рекомендованим листом з описом вкладеного, трек номер 007.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19, відповідач вказав, що статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введено мораторій саме на таку форму заходів державного нагляду (контролю) як перевірки, а не інспекційні відвідування.

З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем подана відповідь на відзив від 23 квітня 2020 року б/н, в якій позивач зазначає, що відзив не містить доказів та відомостей про здійснення інспекційного відвідування як за адресою здійснення господарської діяльності, так і за місцем проживання позивача. Жодного доказу вчасного отримання позивачем вимоги про надання документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД та можливості її виконання у встановлені цією вимогою терміни відповідачем не надано. Відзив та додані до нього документи не містять жодних відомостей та доказів наявності у позивача найманих працівників, що виключає наявність законних підстав застосування до господарської діяльності позивача норм Кодексу законів про працю України , так і здійснення будь-яких заходів контролю, пов`язаних із дотриманням норм цього закону. Ніякого перешкоджання щодо здійснення законного інспекційного відвідування позивачем не здійснювалось, оскільки інспекційне відвідування не відбувалось, а його призначення є незаконним через відсутність у позивача найманих працівників і через відсутність відповідних документів. Окреме доручення від 06 лютого 2020 року № Д-69/1/3.1-20, яке підписане т.в.о. голови Держпраці О. Дегнером, за приписами Порядку № 823 не є підставою для здійснення інспекційних відвідувань. Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, не передбачено повноважень голови Держпраці на видання окремих доручень. Окреме доручення від 06 лютого 2020 року № Д-69/1/3.1-20 не містить згадки про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , а наказ відповідача від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » не містить жодних відомостей про обставини, які відповідно до пункту 5 Порядку № 823 є підставами для здійснення інспекційного відвідування позивача. Відповідно до окремого доручення від 06 лютого 2020 року № Д-69/1/3.1-20 інспекційне відвідування проводиться у разі виявлення невідповідності орієнтовної кількості працівників, встановлених у ході інформаційно-роз`яснювальних заходів, і у яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після проведення заходів. Ніяких інформаційно-роз`яснювальних заходів за участю позивача не проводилось, а будь-які дані щодо проведення таких заходів та доказів їх проведення відзив відповідача не містить. Зазначене прямо доводить очевидну незаконність як призначення, так і здійснення інспекційного відвідування позивача у зв`язку з відсутністю підстав для цього (арк. спр. 71-72).

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

У додаткових поясненнях від 25 травня 2020 року б/н позивач вказала, що відповідач наголошує на тому, що здійснене інспекційне відвідування не є плановою або позаплановою перевіркою, оскільки ці заходи мають принципові відмінності і є різними заходами державного контролю. З аналізу статті 265 Кодексу законів про працю України слідує, що приписи вказаної норми не передбачають відповідальності за створення перешкод під час здійснення інспекційного відвідування. З посиланням на приписи частини другої статті 58 Конституції України, позивач зазначає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, оскільки позивача притягнуто до відповідальності за дії, які на момент їх вчинення не визнавались законом як правопорушення. Якщо ж позаплановий захід, який здійснювався на підставі наказу від 11 лютого 2020 року № 155, є перевіркою, то позивач наполягає на тому, що він здійснювався незаконно, оскільки у такому випадку статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено здійснення будь-яких планових чи позапланових перевірок (арк. спр. 74).

У додаткових поясненнях від 09 червня 2020 року б/н позивач вказала, що доданий відповідачем до листа від 22 травня 2020 року № 01-115/1453 документ не відповідає вимогам Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, та не містить слова доручення як такого. Цей документ підписаний приватною особою, оскільки її посадове становище не зазначено, що у даному випадку є обов`язковим. З посиланням на частину першу статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю)», позивач зазначає, що підставою для здійснення позапланового заходу є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави. Натомість доданий відповідачем до листа від 22 травня 2020 року № 01-115/1453 документ взагалі не містить жодної підстави, в тому числі і визначеної частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю)». Отже, резюмує позивач, доданий відповідачем до листа від 22 травня 2020 року № 01-115/1453 документ не є передбаченим частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю)» дорученням Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання, оскільки ні за формою, ні за змістом не відповідає чинному законодавству (арк. спр. 85-86).

У поясненнях по справі від 23 червня 2020 року № 01-15/1706 відповідач, з посиланням на норми Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950, та постанови Кабінету Міністрів України від 4 вересня 2006 року № 1269 «Про функціональні повноваження Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра, віце-прем`єр-міністрів України та Міністра Кабінету Міністрів України», вказав, що вказаними нормативно-правовими актами взагалі не передбачено вимог стосовно форми та змісту доручення Прем`єр-міністра України, а тому посилання позивача на те, що доручення Прем`єр-міністра України має містити в назві слово «доручення» та у тексті слово «доручаю» є безпідставними. Доручення Прем`єр-міністра України за своїми формою та змістом є дорученням, що адресовано посадовим особам органу державної влади (посадовим особам Держпраці), з викладеними в ньому вимогами здійснити певні дії в межах повноважень (здійснити заходи державного нагляду (контролю). Вимоги до оформлення наказу та направлення посадовими особами органу державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, а не Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю)». Норма, викладена у частині п`ятій статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю)», не покладає на органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення обов`язку забезпечити дотримання вимог частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю)». Перелік підстав для проведення інспекційного відвідування передбачає Порядок № 823, а отже, у відповідача були законні підстави для проведення інспекційного відвідування позивача (арк. спр. 94-95).

Ухвалою від 23 березня 2020 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 21).

Ухвалою від 01 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання (арк. спр. 31-33).

29 квітня 2020 року від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання від 29 квітня 2020 року б/н про посвідчення за рішенням суду довіреності представника інтересів позивача та залучення представника до участі у справі № 360/1106/20. В зазначеному клопотанні позивач просить завірити рішенням суду довіреність від 29 квітня 2020 року, якою ОСОБА_2 надані повноваження представляти інтереси ОСОБА_1 у суді (арк. спр. 62, 63).

Частиною другою статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Пунктом 20 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Оскільки ухвалою від 01 квітня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі суд з огляду на характер спірних правовідносин вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження і по справі призначено підготовче засідання, у зазначеній справі представляти інтереси позивача має виключно адвокат.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 згідно з відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України не має статусу адвоката і, відповідно, не може бути представником позивача у даній справі, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, яка занесена секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 24 червня 2020 року, про відмову у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про посвідчення в порядку частини другої статті 59 КАС України довіреності від 29 квітня 2020 року, якою ОСОБА_2 надані повноваження представляти інтереси ОСОБА_1 у суді (арк. спр. 90).

Ухвалою від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 22 липня 2020 року о 13 год. 15 хв. (арк. спр. 91).

У судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином (арк. спр. 97, 98).

Позивач заявою від 25 травня 2020 року б/н просить розглянути справу за її відсутності (арк. спр. 70). Представник відповідача причини неявки у судове засідання не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрована фізичною особою - підприємцем, видом діяльності якої є 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія НОМЕР_2 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 23 березня 2020 року за № (арк. спр. 16-17, 26).

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення № 96), визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

За приписами пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6);

здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (підпункт 9).

Відповідач - Головне управління Держпраці у Луганській області (ідентифікаційний код 39801404, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, буд. 1-А) зареєстровано як юридична особа орган державної влади, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 23 березня 2020 року за № (арк. спр. 18-20).

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Луганській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03 серпня 2018 року № 84, Головне управління Держпраці у Луганській області (далі Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. У своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України; відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (арк. спр. 49-56).

Наказом Головного управління Держпраці у Луганській області від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 » відповідно до підпункту 8 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1132), керуючись статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та статтею 259 Кодексу законів про працю України, за дорученням Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20, доручено головному державному інспектору відділу експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області Гребенюк Юлії Миколаївні у період з 11 лютого 2020 року по 18 лютого 2020 року провести інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проведення діяльності: АДРЕСА_2 ) з питань додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору (арк. спр. 42).

Наказ підписано тимчасово виконуючим обов`язки начальника, заступником начальника Головного управління Держпраці у Луганській області Д. Рисухіним, на якого наказом Державної служби України з питань праці від 26 грудня 2019 року № 125-кт «Про тимчасове покладання виконання обов`язків на Д. Рисухіна» з 26 грудня 2019 року на час відсторонення начальника Головного управління Держпраці у Луганській області В. Міленіна покладено тимчасово виконання обов`язків начальника Головного управління Держпраці у Луганській області (арк. спр. 45).

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Луганській області від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 » тимчасово виконуючим обов`язки начальника, заступником начальника Головного управління Держпраці у Луганській області Д. Рисухіним видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 11 лютого 2020 року за № 01-17/194 (арк. спр. 5), в якому, зокрема, зазначено:

початок інспекційного відвідування: з 11 лютого 2020 року, закінчення інспекційного відвідування 18 лютого 2020 року;

тип заходу: позаплановий, вид заходу: інспекційне відвідування;

підстава для здійснення інспекційного відвідування: рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1132);

предмет здійснення інспекційного відвідування: перевірити додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору;

прохання забезпечити особисту присутність керівника або уповноваженої особи під час проведення інспекційного відвідування.

Направлення на проведення інспекційного відвідування від 11 лютого 2020 року за № 01-17/194 разом з вимогою про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД отримано позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення 17 лютого 2020 року о 17 год. 37 хв., про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» (арк. спр. 5, 6-7, 8, 9, 44).

Згідно з вимогою про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 відповідно до пункту 11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1132), зобов`язано у строк до 08 год. 00 хв. 14 лютого 2020 року надати необхідні для проведення інспекційного відвідування документи, зазначені у вимозі.

18 лютого 2020 року головним державним інспектором відділу експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області Гребенюк Юлією Миколаївною складено акт за № ЛГ4652/485/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів з них (арк. спр. 10-11).

На підставі акта від 18 лютого 2020 року за № ЛГ4652/485/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування тимчасово виконуючим обов`язки начальника, заступником начальника Головного управління Держпраці у Луганській області Д. Рисухіним винесена постанова від 18 лютого 2020 року за № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС, якою на підставі пункту 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 75568,00 грн (арк. спр. 12).

Акт від 18 лютого 2020 року за № ЛГ4652/485/НД про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування разом з постановою від 18 лютого 2020 року за № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС про накладення штрафу отримано позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25 лютого 2020 року о 16 год. 12 хв., про що свідчить інформація з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» (арк. спр. 13, 14, 43).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно із частинами першою та другою статті 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Частиною першою статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порядок № 823 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпунктів 3, 8 пункту 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту, доручення Прем`єр-міністра України.

Отже, вказані підстави є окремими та самостійними підставами для здійснення інспекційних відвідувань, передбаченими пунктом 5 Порядку № 823.

Пунктом 11 Порядку № 823 встановлено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Копія акта, зазначеного у пункті 14 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням (пункт 15 Порядку № 823).

Судом установлено, що в наказі Головного управління Держпраці у Луганській області від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 » підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20, що передбачено підпунктом 8 пункту 5 Порядку № 823.

В направленні на проведення інспекційного відвідування від 11 лютого 2020 року за № 01-17/194 підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 пункту 5 Порядку № 823, що передбачено підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 823.

Отже, в наказі Головного управління Держпраці у Луганській області від 11 лютого 2020 року № 155 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 » та направленні на проведення інспекційного відвідування від 11 лютого 2020 року за № 01-17/194 зазначені різні підстави для проведення інспекційного відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , що є неприпустимим.

З доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20 слідує, що Голові правління Пенсійного фонду України Капінусу ОСОБА_4 .В. було вказано до 07 лютого 2020 року подати Держпраці перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, а тимчасово виконуючому обов`язки Голови Державної служби України з питань праці Дегнері І.А. - разом з відповідними органами місцевого самоврядування, яким делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, здійснити 10-21 лютого 2020 року заходи державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання згідно з переданим Пенсійним фондом України переліком суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, із урахуванням необхідності підтримання публічної безпеки і порядку під час здійснення зазначених заходів (арк. спр. 81).

Аналогічні вимоги щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання згідно з переданим Пенсійним фондом України переліком суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, містить окреме доручення тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної служби України з питань праці І. Дегнери від 06 лютого 2020 року № Д-69/1/3.1-20 (арк. спр. 41).

Отже, необхідною умовою щодо здійснення Державною службою України з питань праці заходів державного нагляду (контролю) в суб`єктів господарювання за дорученням Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20 є переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

Ухвалою від 01 квітня 2020 року про відкриття провадження у справі суд зобов`язав Головне управління Держпраці у Луганській області у строк до 22 квітня 2020 року надати наказ про проведення інспекційного відвідування з доказами наявності підстав для проведення позапланового заходу.

Відповідачем на підтвердження наявності підстав для проведення позапланового заходу позивача за дорученням Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20 не надано суду переданий Пенсійним фондом України перелік суб`єктів господарювання, які мають невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в яких відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів, а отже не доведено, що у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 наявна невідповідність орієнтовної чисельності працівників, що було встановлено під час інформаційно-роз`яснювальних заходів, даним Реєстру застрахованих осіб і в неї відсутня позитивна динаміка щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками після здійснених заходів.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що законність призначення інспекційного відвідування фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору Головним управлінням Держпраці у Луганській області не доведена.

Щодо доводів позивача про дію мораторію на проведення перевірок згідно із статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд зазначає таке.

Відповідно до статті 3 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі МОП), ратифікованих Законами України «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» від 08 вересня 2004 року № 1985-IV та «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» від 8 вересня 2004 року № 1986- IV.

Зазначені Конвенції мають пріоритетне значення, оскільки статтею 15 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до статті 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані Законом України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V).

Частиною першою статті 2 Закону № 877-V визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина п`ята статті 2 Закону № 877-V).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема: об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки Конвенцію № 81, яка має вищу юридичну силу та пріоритет у правозастосуванні порівняно з національним законодавством, зокрема з Законом № 877-V та Законом № 1669-VII, наділено відповідача (інспекторів праці) вільним розсудом у визначенні періоду, коли має проводитися інспекція, суд відхиляє як необґрунтовані твердження позивача щодо законодавчо встановленої заборони (мораторію) на проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання на території проведення антитерористичної операції.

Щодо доводів позивача про доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20, суд зазначає таке.

Як зазначалось вище, згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 2 Закону № 877-V органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Отже, відповідач при здійсненні державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення не повинен забезпечувати дотримання вимог частини першої статті 6 Закону № 877-V, якою серед іншого передбачено, що підставою для здійснення позапланових заходів є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Пунктом 2 частини першої статті 42 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» регламентовано, що Прем`єр-міністр України спрямовує, координує та контролює діяльність членів Кабінету Міністрів України, керівників інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, дає з цією метою доручення, обов`язкові до виконання зазначеними органами та посадовими особами;

Абзацом першим пункту 2 § 9 «Здійснення повноважень членами Кабінету Міністрів» розділу 2 «Організація роботи Кабінету Міністрів» Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2011 року № 1156) регламентовано, що Прем`єр-міністр, керуючи роботою Кабінету Міністрів, дає доручення, які є обов`язковими для виконання, членам Кабінету Міністрів, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів через відповідних міністрів, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим та головам місцевих держадміністрацій.

Доручення Прем`єр-міністра оформляється як офіційний документ організаційно-розпорядчого характеру на спеціальному бланку (абзац третій пункту 2 § 9 «Здійснення повноважень членами Кабінету Міністрів» розділу 2 «Організація роботи Кабінету Міністрів» Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2011 року № 1156)).

Надане відповідачем доручення Прем`єр-міністра України О. Гончарука від 22 січня 2020 року № 2313/0/1-20 відповідає вимогам пункту 2 § 9 «Здійснення повноважень членами Кабінету Міністрів» розділу 2 «Організація роботи Кабінету Міністрів» Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2011 року № 1156).

Відсутність заголовку «Доручення» та слів в тексті «Доручаю» не нівелює правову природу наданого відповідачем документа як доручення Прем`єр-міністра України, оскільки зазначений документ містить інформацію про завдання, встановлені органам виконавчої влади, у тому числі Державній службі України з питань праці, яка відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, є центральним органом виконавчої влади.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України (тут і надалі посилання на норми статті 265 КЗпП України наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Абзацом сьомим частини другої статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначений Порядком № 509 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Суд вважає за необхідне зазначити, що за правовим змістом поняття «інспекційне відвідування» та «перевірка» в даному випадку є тотожними та являють собою форми державного контролю у сфері дотримання вимог законодавства про працю.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Положеннями пункту 4 Порядку № 509 визначено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

За наслідками судового розгляду суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для складення постанови про накладення штрафу з огляду на таке.

У вимозі про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД відсутня інформація, чи виходив інспектор праці на інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у вимозі як адреса здійснення господарської діяльності, так і за місцем проживання позивача. Також у вимозі відсутні відомості про осіб, які були присутні при проведенні спірного інспекційного відвідування.

Вимогу про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД отримано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 поштою 17 лютого 2020 року о 17 год. 37 хв., у той час як надати необхідні для проведення інспекційного відвідування документи, зазначені у вимозі, позивач повинна була у строк до 08 год. 00 хв. 14 лютого 2020 року. Тобто, вимогу про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД отримано позивачем вже після закінчення строку, встановленого для надання необхідних для проведення інспекційного відвідування документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, відбулось з об`єктивних причин, обумовлених несвоєчасним отриманням вимоги про надання/поновлення документів, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у межах спірних правовідносин обставин створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці та виключає притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу, передбаченої абзацом восьмим частини другої статті 265 КЗпП України.

З огляду на принцип правової визначеності, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач мала можливість виконати вимогу та надати відповідні документи в останній день інспекційного відвідування 18 лютого 2020 року, оскільки про таку можливість відповідач не зазначав у вимозі про надання/поновлення документів від 11 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/ПД.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів суду правомірність оскарженого рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 91, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Луганській області (ідентифікаційний код 39801404, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, буд. 1-А) про визнання протиправною та скасування постанови від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 18 лютого 2020 року № ЛГ4652/485/НП/СПТД-ФС, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 75568,00 грн (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Луганській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 31 липня 2019 року.

Суддя Т.І. Чернявська