Справа № 600/639/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 р. м. Чернівці справа № 600/639/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить :

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 20.10.1975 по 01.11.1976, з 11.09.1979 по 12.09.1980, з 12.12.1980 по 10.06.1981, з 14.10.1983 по 17.02.1984, з 01.03.1984 по 12.08.1984, з 27.08.1984 по 20.12.1984, з 01.12.1987 по 30.12.1987, з 30.05.1988 по 12.11.1988 у відповідності до трудової книжки БТ НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з 20.10.1975 по 01.11.1976, з 11.09.1979 по 12.09.1980, з 12.12.1980 по 10.06.1981, з 14.10.1983 по 17.02.1984, з 01.03.1984 по 12.08.1984, з 27.08.1984 по 20.12.1984, з 01.12.1987 по 30.12.1987, з 30.05.1988 по 12.11.1988 у відповідності до трудової книжки БТ НОМЕР_1 , починаючи з 26 червня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до заробітку для обчислення пенсії заробітної плати, отриманої за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь за період з 15.01.2014 року по 26.07.2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, отриманої за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь за період з 15.01.2014 року по 26.07.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що є пенсіонером за віком з 26.06.2018 р. Для призначення пенсії надав всі необхідні документи, зокрема трудову книжку та ряд довідок, які підтверджують його стаж роботи та розмір отриманої заробітної плати. Однак при розрахунку заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 був зарахований загальний страховий стаж в одинарному розмірі 26 років 9 місяців 11 днів, загальний страховий стаж після 01.07.2000 р. 16 років 6 місяців 10 днів, хоча страховий стаж згідно записів у трудовій книжці є значно більшим.

Періоди роботи, які не зараховані до загального страхового стажу, а саме з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р, підтверджені записами в трудовій книжці позивача, засвідчені підписами уповноважених осію та мають відповідні печатки, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать, про те що позивач працював у вказаний період. Аналогічно період роботи в Республіці Білорусь з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р. підтверджений записом в його трудовій книжці, засвідчений підписом уповноваженої особи та містить відповідні печатки. Таким чином відповідач протиправно не зарахував вказані періоди до трудового стажу та не врахував заробітну плату отриману за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р.

05.06.2020 р. відповідач не погоджуючись із поданим позовом подав до суду відзив, в якому вказував, що позивача повідомлено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, записи щодо яких внесено до трудової книжки з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Тому позивача було повідомлено при прийнятті заяви про призначення пенсії 30.07.2018 р., що для розгляду можливості зарахування вказаних періодів необхідно надати уточнюючі документи.

Також відповідач вказував, що враховуючи норми Угоди між Україною та Урядом Республіки Білорусь підстав для врахування заробітної плати за період роботи на території Білорусі з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р. немає.

25.05.2020 р. ухвалою суду Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі №600/639/20-а.

Вказана ухвала отримана відповідачем 26.05.2020 р., що підтверджується підписом уповноваженою особи.

Враховуючи наведене, суд у відповідності до ч. 6 ст.162 КАС України вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком з 26.06.2018 р.

З матеріалів справи вбачається, що трудовий стаж позивача складає 26 років 9 місяців 11 днів. До вказаного стажу відповідачем зараховано наступні періоди: з 17.11.1976 р. по 22.11.1978 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., 15.01.1982 по 08.06.1983 р., 01.03.1987 р. по 01.12.1987 р., 31.12.1987 р. по 30.05.1988 р., 01.06.1989 р. по 01.08.1994 р., 28.12.2000 р. по 31.12.2003 р., 01.01.2004 р. по 16.05.2008 р., 05.06.2008 р. по 28.07.2008 р., 11.08.2008 р. по 24.02.2010 р., 25.02.2010 р. по 24.02.2013 р., 11.03.2013 р. по 26.12.2013 р., 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р.

Оскільки відповідачем не зараховано до трудового стажу всі періоди роботи позивача, 19.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеної йому пенсії та врахувати при цьому трудовий стаж, який врахований не був, а при обчисленні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії врахувати заробітну плату, яку я отримував в період з січня 2014 р. по липень 2017 р.

Розглянувши вказану заяву, 13.03.2020 р. відповідачем повідомлено позивача, що всі записи з трудової книжки, які внесені з дотриманням Інструкції, враховані для обчислення пенсії. Також повідомлено, що не враховано до страхового стажу періоди роботи, записи щодо яких внесено до трудової книжки з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці від 20.06.1974 р. №162. Крім того відповідач зауважив, що позивач попереджений, що для зарахування вказаних періодів необхідно надати уточнюючі документи, які зможуть підтвердити трудовий стаж.

Окрім того, відповідач вказував, що питання призначення пенсії громадянам України, які працювали на території Республіки Білорусь, врегульовано положеннями Угоди між Україною та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 р. Тому виходячи з положень ст. 7 Угоди, підстав для врахування заробітної плати за період роботи на території Білорусі з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р. немає.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

В свою чергу в п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (ч. 2, 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до абз. 1 п.п. 2 п. 2.1 розділу ІІ "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок ).

Відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом 1 п. 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В періоді, в якому позивачу оформлялася трудова книжка, діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 р. №162 (далі - Інструкція №162).

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі Відомості про роботу містить відповідні записи про роботу позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не зараховано до страхового стажу наступні періоди роботи позивача, а саме: з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р., 11.09.1979 р. - 12.09.1980 р. на підприємстві БЕРТОС Чернівецького об`єднання Авіазагону через відсутність в трудовій книжці підстави про прийняття та звільнення; з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р. в Маріїнському спирт комбінаті через відсутність підстави звільнення, запис про роботу засвідчено нечитабельною печаткою; з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р. в радгоспі "Знаменський" при звільненні запис про роботу засвідчений печаткою канцелярії; з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р. Абаканський рибозавод запис про прийняття на роботу містить виправлення не засвідченні належним чином; з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р. Маріїнське райно при звільненні запис про роботу не засвідчений підписом керівника установи.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

З аналізу вказаних приписів, випливає, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в тому числі і внесення до неї записів, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки, не можуть вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах у певний період, а не правильність оформлення трудової книжки.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка видана 03.09.2018 р., яка підтверджує, що позивач дійсно працював на посаді електромеханіка БЕРТОС Чернівецькому об`єднаному авіазагоні з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р., а також на посаді радіотехніка з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р., з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, отриманої за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р., починаючи з 26.06.2017 р., суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 2, 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Також відповідно до ч. 2 ст. 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 р., підписаної урядами держав: Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається сторонами.

Відповідно до ст. 6 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року, при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Згідно зі ст. 7 даної Угоди громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення. Громадянам, в яких відсутній мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії, розмір пенсії визначається із середнього заробітку працівника відповідної професії та кваліфікації на території Договірної сторони попереднього постійного проживання на час призначення пенсії.

Відповідно до п.1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 незалежно від перерв.

Як вбачається з трудової книжки Позивача, у період з 15.01.2014 р. по 26.07.2017 р. позивач працював у Представництві ТОВ "Трест Росспеценергмонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь на посаді слюсаря зі складання металоконструкцій 5 розряду (записи у трудовій книжці №37-39).

З матеріалів справи, зокрема, з Довідки про заробіток, отриманий у представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" у Республіці Білорусь для нарахування пенсії від 03.08.2017 р. за №334-05/3764 встановлено, що позивач працював в ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" у Республіці Білорусь в періоди, які зазначені в трудовій книжці та отримував заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач мав мінімальний необхідний стаж для призначення пенсії і працював на території України, тому погоджується із висновками позивача щодо неврахування заробітку позивача за роботу на території Республіки Білорусь та відсутність підстав для визначення заробітної плати за відповідною професією та кваліфікацією.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові 12.06.2018 р. в справі №753/10862/16 (адміністративне провадження №К/9901/15314/18).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до заробітку для обчислення пенсії заробітної плати, отриманої за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь за період з 15.01.2014 року по 26.07.2017 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, отриманої за час роботи в представництві ТОВ "Трест Росспеценергомонтаж" (Російська Федерація) у Республіці Білорусь за період з 15.01.2014 року по 26.07.2017 року задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р, починаючи з 26.06.2018 р., суд зазначає наступне.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача з призначення пенсії є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р., починаючи з 26.06.2018 р, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Натомість, з огляду на встановлення судом підтвердженості підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р., суд знаходить обґрунтованим застосування іншого способу захисту порушеного права позивача.

Порушене право позивача, як на думку суду, має бути відновленим внаслідок зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу роботи період часу роботи з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про перерахунок призначеної пенсії з урахуванням наявного страхового стажу роботи за період часу 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р.

Застосування такої форми захисту порушеного права не буде втручанням до дискреційних повноважень відповідача та одночасно є достатньою гарантією поновлення права на пенсію за віком, виходячи з установлених судом фактів.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 - 76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими частково. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 13.05.2020 р. (а.с. 1).

Оскільки, позов задоволено частково, суд стягує з Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р., з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р. у відповідності до трудової книжки БТ НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок призначеної пенсії з урахуванням наявного страхового стажу роботи за період часу 20.10.1975 р. по 01.11.1976 р. з 11.09.1979 р. по 12.09.1980 р., з 12.12.1980 р. по 10.06.1981 р., з 14.10.1983 р. по 17.02.1984 р., з 01.03.1984 р. по 12.08.1984 р., з 27.08.1984 р. по 20.12.1984 р., з 01.12.1987 р. по 30.12.1987 р., з 30.05.1988 р. по 12.11.1988 р.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 420,40 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, 40329345)

Суддя І.В. Маренич