Справа № 805/4893/15-а
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року

м. Київ

справа № 805/4893/15-а

адміністративне провадження № К/9901/7505/18, К/9901/7506/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів Шишова О.О., Яковенка М.М.

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Дмитрієва В.С., Тарасенка І.М., Голошивця І.О. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у складі колегії суддів: Казначеєва Є.Г. (головуючий), Васильєвої І.А., Жаботинської С.В. у справі №805/4893/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та податкової міліції, з постановкою на військовий облік;

- поновити позивача на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та податкової міліції;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Донецькій області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по час поновлення на службі.

2. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року позов задоволено.

2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

2.2. Поновлено на службі податкової міліції полковника ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області з 27 жовтня 2015 року.

2.3. Стягнуто з Головного управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 077, 20 (двадцять вісім тисяч сімдесят сім) гривень.

3. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

4. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

4.1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року працював в податковій міліції Державної податкової адміністрації у Донецькій області та Державної податкової адміністрації у Луганської області.

4.2. Згідно зі Звітом про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України у період з 29.09.2015 по 08.10.2015 провела перевірку виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади», встановлено 39 осіб, на яких поширюється визначені Законом критерії, серед яких, ОСОБА_1 .

4.3. Відповідно до витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року інформацію Мін`юсту про результати проведення перевірки стану виконання посадовими особами ДФС вимог Закону України «Про очищення влади» взяли до відома. Голові ДФС Насірову Р .М . надано доручення щодо забезпечення виконання Закону України «Про очищення влади» в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС, до яких застосовуються заборони, визначені цим Законом.

4.4. Наказом Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади» звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік, полковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-082206) начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

4.5. Листом від 08.12.2015 №216/05-99-04-02 Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області повідомило суд про те, що особова справа ОСОБА_1 після його призначення до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області не надходила.

4.6. Відповідно до довідки від 02.12.2015 ОСОБА_1 в період з січня 2012 року по травень 2013 року обіймав посаду першого заступника голови ДПС - начальника управління податкової міліції ДПС у Луганській області та в період з червня 2013 року по квітень 2014 року обіймав посаду заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Луганській області.

4.7. Наказом Державної податкової служби України №200-о від 01.02.2012 ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника голови - начальника управління податкової міліції ДПС у Луганській області з 31.01.2012.

4.8. Наказом Міністерства доходів і зборів №275-о від 08.05.2013 позивача призначено виконуючим обов`язки заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Луганській області.

4.9. Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів №1281-о від 10.06.2013 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Мін доходів у Луганській області.

4.10. За наказом Державної фіскальної служби України №1334-о від 11.02.2014 позивач призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецької області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової міліції.

4.11. За відомостями з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 за результатами перевірки встановлено, що він підпадає під критерії здійснення очищення влади (люстрації) передбачені пунктом 8 частини 1 та пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади». Час протягом якого на особу поширюється заборона, передбачена Законом України «Про очищення влади» - 10 років.

5. Уважаючи наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, внаслідок чого наявний обов`язок відповідача поновити його на займаній посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

6. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність своїх дій. Відповідачами відносно позивача не були застосовані норми Закону України «Про очищення влади» та не дотримано вказаного терміну визначеного цим Законом, а навпаки призначено на керівну посаду у територіальному податковому органі. Крім того разом із недотриманням строків звільнення відповідачами порушено принцип правової визначеності. На час набрання Законом України «Про очищення влади» чинності та призначення перевірки, позивач працював на посаді першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Донецькій області і впродовж десяти днів не був звільнений, а був призначений в порядку переведення на керівну посаду у територіальному податковому органі. Наказ Державної фіскальної служби України, яким звільнено позивача з підстави застосування заборони, визначені частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» не відповідає критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

7. Відповідачі звернулися із касаційною скаргою, просять скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

8. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судом першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

9. Скаржники наголошують, що судами попередніх інстанції дана невірна оцінка обставинам справи, оскільки на думку скаржника оскаржуваним рішенням не було порушено прав та інтересів позивачів.

9.1. Крім того скаржниками зазначено, що Закон України «Про очищення влади» є спеціальним, прийнятим для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні, його дія розповсюджується без обмежень на всіх осіб, які обіймають посади (перебувають на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (крім виборних посад), на підставі критеріїв визначених у статті 3 Закону. Також зазначено, що відповідно до Звіту спільної робочої групи про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України «Про очищення влади» та пункту 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року, у ході проведення перевірки виявлено осіб, до яких в порушення вимог Закону України «Про очищення влади» не було застосовано передбачену частиною третьою статті 1 Закону заборону.

9.2. Відповідачем також зазначено, що судом помилково зроблений висновок, що відповідачами не дотримано порядку звільнення визначеного підпунктом 1 пункту 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади», а наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року № 3429-о «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнятий з дотриманням норм Закону.

10. Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

11. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

13. Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України «Про очищення влади».

14. 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII.

15. Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (частина перша статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

16. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

17. Протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону (частина третя статті 1 Закону України «Про очищення влади»).

18. Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованою на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

19. У зв`язку з цим, у справі №800/186/17 Верховний Суд дійшов висновку, що застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.

20. Також необхідно враховувати, що застосовані до позивача обмеження, у контексті практики Європейського суду з прав людини, становлять аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.

21. Гарантовані Конвенцією основоположні права і свободи є мінімальними для демократичної держави, яка її ратифікувала.

22. Суди зобов`язані відповідно до частини першої статті 129 Конституції України вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) як мінімальних стандартів демократичного суспільства.

23. Принцип законності, який є складовою верховенства права, у розумінні ЄСПЛ, має бути заснованим на визнанні і прийнятті людини, її прав та свобод, як найвищої цінності, тобто, за своїм змістом мати характер правозаконності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що вислів «згідно із законом» означає, зокрема, що закон не повинен суперечити принципу верховенства права.

24. Юридичною гарантією законності у міжнародному праві є принцип pacta sunt servanda (договори необхідно сумлінно виконувати). Задля реалізації цього принципу правова система країни має забезпечувати виконання міжнародних зобов`язань держави, взятих нею на основі укладених міжнародних договорів, включаючи виконання рішень міжнародних судів, юрисдикцію яких визнано державою.

25. Цей принцип не визначає, яким саме чином міжнародне договірне право має бути реалізовано в рамках внутрішнього правопорядку, але відповідно до статті 27 Віденської конвенції держава не може посилатися на положення свого внутрішнього права як на виправдання невиконання нею міжнародного договору.

26. 17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі «Полях та інші проти України»), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців із забороною обіймати посади державної служби на підставі приписів Закону України «Про очищення влади», що одразу призвело до втрати всіх своїх здобутків.

27. У цьому рішенні ЄСПЛ указав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, які призвели до втручання в право на приватне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_4 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

28. ЄСПЛ зазначив, що застосування до заявників встановлених Законом України «Про очищення влади» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_4 був Президентом України (рішення у справі «Полях та інші проти України», пункт 294).

29. ЄСПЛ підкреслив, що Уряд не зазначив про будь-який розгляд підстав для застосування таких широкомасштабних та обмежувальних заходів під час обговорення Верховною Радою України Закону України «Про очищення влади». Навпаки, у статті 1 Закону серед принципів, які мають керувати процесом очищення, наведено «презумпцію невинуватості» та «індивідуальну відповідальність». На думку Суду, це свідчить про певну неузгодженість між проголошеними цілями Закону та фактично оприлюдненими ним правилами (рішення у справі «Полях та інші проти України», пункти 72, 297).

30. Статтею 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації). Відповідно до пункту шостого частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

31. Критерії здійснення очищення влади (люстрації) установлені статтею 3 Закону України «Про очищення влади».

32. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

33. Критерії здійснення очищення влади (люстрації), установлені статтею 3 Закону України «Про очищення влади» застосовуються до певної категорії посад без конкретизації їх статусу в структурі органів державної влади.

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для видання оскаржуваного наказу Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о про звільнення позивача зазначено Закон України «Про очищення влади», Звіт про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України «Про очищення влади», пункт 6 витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015.

35. Звільнення позивача проведено на підставі результатів перевірки відомостей, зазначених в особовій справі про перебування позивача на відповідних посадах.

36. При цьому встановлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки. У свою чергу відповідачі ніколи не стверджували про причетність позивача до будь-яких порушень прав людини чи підтримання останнім антидемократичних заходів.

37. Будь-яких доказів щодо вчинення позивачем дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини матеріали справи не містять.

38. Крім того судами встановлено, що Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області звернулось до Державної фіскальної служби України з листом «Про надання роз`яснення» від 02.12.2014 № 161/8, в якому повідомило про призначення позивача на посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецькій області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової міліції, та у зв`язку з введенням в дію Закону України «Про очищення влади» просило надати роз`яснення щодо застосування відносно ОСОБА_1 норм вищевказаного Закону, а саме, частини 1, 2, 4 та 8 статті 3 Закону України «Про очищення влади».

39. Державна фіскальна служба України листом «Про надання відповіді» від 02.12.2014 № 13024/7/99-99-04-01-01-17, повідомила, що відповідно до матеріалів особової справи у період з 21 лютого 2013 року по 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Луганській області (з 06.2013 року по 11.2014 року). Ураховуючи викладене перший заступник начальника Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 підпадає під заборону, встановлену частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі критеріїв, визначених пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону та, відповідно, підлягає звільненню із займаної посади.

40. Згідно з указаною відповіддю позивач підлягав звільненню протягом десяти днів з дня набрання чинності Законом України «Про очищення влади», що передбачено пп. 1 та 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

41. Судами встановлено, що після прийняття наказу № 270, отримання листа від 02.12.2014 № 161/8 та направлення відповіді від 02.12.2014 №13024/7/99-99-04-01-01-17, будь-якого рішення щодо ОСОБА_1 , а саме застосування заборони визначеної в частині 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади», у строк визначений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №1025-р або підпунктами 1 та 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» відповідачами не приймалось.

42. Крім того, відповідно до Звіту спільної робочої групи про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» складеного у 2015 році, перевіркою виявлено 39 осіб, які обіймають посади в територіальних органах ДФС України (керівники, заступники), на яких розповсюджуються визначені Законом критерії (частини 1, пункти 1-8 частини 2, частини 4 статті 3 Закону) та відповідно застосовується заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону, з яких: стосовно 14 осіб складено Довідки за формою згідно з додатком 5 до Порядку проведення перевірки, в яких зазначено, що до зазначених осіб передбачені частиною 3 статті 1 Закону заборони не застосовуються, що не відповідає вимогам Закону; стосовно 25 осіб відсутні довідки про результати перевірки, чим порушено строки проведення перевірки, передбачені Порядком проведення перевірки, до яких входить позивач.

43. Зазначене також підтверджується листом Державної фіскальної служби «Про надання інформації» від 16.03.2016 № 4518/5199-99-04-04-01-16, за яким, перевірка відповідно Порядку проведення перевірок № 563 стосовно ОСОБА_1 у період з листопада 2014 року по січень 2015 року не проводилась.

44. Таким чином, фактично щодо позивача у встановлений законодавством строк відповідачами перевірка не проводилась, висновок не складався та не було застосовано до нього заборони, визначеною частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

45. Відповідно до довідки від 02.12.2015, позивача з грудня 2014 року по жовтень 2015 року призначено на посаду начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та в.о. першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецькій області.

46. Отже відповідачами відносно позивача не були застосовані норми Закону України «Про очищення влади» та не дотримано вказаного терміну визначеного цим Законом, а навпаки призначено на керівну посаду у територіальному податковому органі. Тобто, разом із недотриманням строків звільнення відповідачами порушено принцип правової визначеності.

47. Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що відсутність у Законі України «Про очищення влади», процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).

48. Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

49. У цьому зв`язку, ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» вказав на відсутність застосування індивідуального підходу під час здійснення люстраційної перевірки, що й лягло в основу постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року №817/3431/14.

50. Так, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацію влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

51. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

52. Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача щодо легітимної мети (очищення влади), якої прагнули досягти органи державної влади, Верховний Суд уважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

53. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв не в межах та не у спосіб визначений законом.

54. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що Державною фіскальною службою України при винесені наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » не було дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист. Також, відповідачем порушено обмеження у часі проведення люстрації визначених відповідними норми, як щодо періоду її застосування, так і в період, впродовж якого здійснюється перевірка.

55. Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

56. Період вимушеного прогулу позивача з 27 жовтня 2015 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 21 грудня 2015 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) з врахуванням Листа Мінсоцполітики України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», складає 40 робочих днів.

57. З огляду на викладене судами правильно визначено, що за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2015 року по 21 грудня 2015 року (включно) з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті 28 077, 20 грн (701, 93 грн. * 40 робочих днів) .

58. Верховний Суд наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

59. Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконано.

60. Ураховуючи вищевикладене, колегія судів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наказ про звільнення ОСОБА_1 було прийнято без дотримання вимог чинного законодавства.

61. З огляду на встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини, доводи скаржників про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального не знайшли свого підтвердження.

62. Аргументи касаційних скарг про неправильність зроблених судами попередніх інстанцій висновків є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 КАС України.

63. Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та податкової міліції, поновлення позивача на посаді та зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу є обґрунтованими.

64. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду уважає правильними висновки суду першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

65. Беручи до уваги викладене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції у справі. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційних скаргах не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

66. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

67. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

68. З огляду на наведене, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду першої та ухвала суду апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

69. Касаційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

70. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у справі №805/4893/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні - залишити без змін.

71. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко