Справа № 640/25111/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Київ № 640/25111/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Олекси Тихого, 32, м. Київ, 03056, )

про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (провулок Музейний, буд. 2-Д, м. Київ, 01001, ) (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору №52359577 виданий 07.10.2016 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.12.2016р. про відкриття виконавчого провадження №53152142;

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника видана 01.11.2019 року у виконавчому провадженні №53152142.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Однак, в рамках виконавчого провадження №52359577 про стягнення з позивача на користь ПАТ «КТ «Надра» заборгованості у розмірі 3 227 991,88 грн. лише було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та в подальшому винесена постанова повернення виконавчого документа. Жодних виконавчих дій в рамках виконавчого провадження не вчинялося.

Також позивач зазначає, що при стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання виконавчого напису.

Тому, прийняття відповідачем постанови 07.10.2016 року про стягнення виконавчого збору №52359577, постанови від 20.12.2016р. про відкриття виконавчого провадження №53152142 та постанови від 01.11.2019 у виконавчому провадженні №53152142 про арешт коштів боржника є незаконними та винесеними без повного врахування всіх обставин справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчих проваджень №52359577 та №53152142.

У відзиві відповідач вказує на те, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій позивач вказує на те, що виконавчий збір - це фактично вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, а виконавче провадження - це не лише винесення постанови про його відкриття, а сукупність дій спрямованих на примусове виконання рішень.

Крім того, відповідачем не було враховано обставин того, що відповідно до рішення №752.930/15-С від 13.04.2016 року Апеляційного суду м. Києва було встановлено, що сума заборгованості перед ПАТ «КТ «Надра» становить 1 311 100,00 грн., а не 3 227 991,88 грн.

Відтак, сума визначена відповідачем як виконавчий збір в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню є невірною та стягнення виконавчого збору в сумі 322 799,19 грн. створює умови стягнення з боржника необґрунтовано завищеної суми виконавчого збору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. (далі - державний виконавець) від 16.05.2014 року відкрито виконавче провадження №43282358 з виконання виконавчого документа - виконавчого напису №437 від 15.04.2014р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 3 227 991,88 грн., шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, 01.04.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача відповідно до пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку з набранням чинності 07.06.2016 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 року.

29.09.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52359577 та розпочато примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису №437, виданого 15.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 3 227 991,88 грн., шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

07.10.2016 року державним виконавцем також було винесено постанову про стягнення виконавчого збору №52359577. Зі змісту даної постанови вбачається, що постановою від 29.09.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа - виконавчого напису №437 від 15.04.2014р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості в розмірі 3 227 991,88 грн., шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , а також запропоновано боржнику виконати виконавчий напис в самостійному порядку в строк для самостійного виконання рішення 06.10.2016 року. Боржник у наданий строк рішення не виконано. На підставі цього, державним виконавцем постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 322 799,19грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову №52359577 про повернення виконавчого документа стягувачеві. Підставою для повернення являлось наступне: згідно виконавчого документу, необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 108,20 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, на дане майно розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказане майно є предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», та виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, у власності ОСОБА_1 , не знаходиться інше нерухоме житлове майно та загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м.

20.12.2016 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шатохіним Олександром Павловичем відкрито виконавче провадження №53152142 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №52359577 виданого 07.10.2016 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення з позивача заборгованості по сплаті виконавчого збору на користь Державного бюджету України у розмірі 322 799,19 грн.

Крім того, 01.11.2019 року в рамках виконавчого провадження №53152142 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках у банківських установах.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.11.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з банківського рахунку в АТ «Приват Банк», оскільки вказаний рахунок використовується для виплати заробітної плати працівників, що підтверджується довідкою АТ «КБ «ПриватБанк» про відкриття банківського рахунку, копіями банківських платіжних доручень про фактичні виплати заробітної плати працівникам та сплату податків. В обґрунтування вказаної заяви, ОСОБА_1 зазначив також, що ним 15.11.2019 року за адресою місця реєстрації (прописки) було отримано лист разом із постановою відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно якого позивач дізнався про існування виконавчого провадження №53152142.

Також, позивач повідомив у вказаній заяві, що станом на 15.11.2019 року він не отримував ні в якому вигляді повідомлень чи рекомендованих листів від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, згідно з якими позивач міг би дізнатись про відкриття та існування виконавчого провадження №53152142.

Відтак, позивач, не погоджуючись із вказаними постановами державних виконавців щодо стягнення з боржника виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження №53152142 та арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №53152142 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (у редакцій чинній станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №52359577) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 26 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред`явлення.

У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 28 Закону №606-XIV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Між тим, 02.06.2016 року прийнято Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VІII (далі - Закон №1404-VІII).

Згідно з пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.Так, статтею 1 Закону №1404-VІII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи наведене, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 року №1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

За таких обставин при вирішенні спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Закону №1404-VІІІ.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІII зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статей 40, 42 Закону №1404-VІII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону №1404-VІII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону №1404-VІII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Разом з цим, аналіз вищенаведених норм Закону №1404-VII дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

При цьому, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічний правовий підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №553/196/18 та постанові від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІII, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІII, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Судом встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIІI.

Крім цього, у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.12.2016 року ВП №52359577 вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 16.12.2017 року.

Також, судом встановлено, що зазначена постанова не містить в собі результатів виконання (суму, яку фактично стягнуто).

Таким чином, стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника в разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічно висловив свою позицію Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19, від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону №1404-VІII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

З огляду на те, що виконавчий документ виконано не було, реального стягнення грошових коштів не здійснено, суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 07.10.2016р. №52359577.

Оскільки підставою для відкриття виконавчого провадження від 20.12.2016 у виконавчому провадженні № 553152142 була постанова про стягнення виконавчого збору 07.10.2016 року у виконавчому провадженні №52359577, яка є протиправною, то суд дійшов висновку про протиправність постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2016 року у виконавчому провадженні №53152142 та постанови від 01.11.2019 року у виконавчому провадженні №53152142 про арешт коштів боржника..

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що спірна постанова не відповідає критеріям, що встановлені частиною 3 статті 2 КАС України, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору №52359577 виданий 07.10.2016 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.12.2016р. про відкриття виконавчого провадження №53152142.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника видана 01.11.2019 року у виконавчому провадженні №53152142.

5.Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2305,20 грн. (дві тисячі триста п`ять грн., 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Олекси Тихого, 32, м. Київ, 03056, )

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська