Справа № 333/4935/19
Суддя: Круглікова А. В.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/4935/19
Провадження № 2-а/333/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача Біюн О.В.,.,

представника відповідача Железняка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за адміністративним позовом: Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, 69027, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 40

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про затримання громадянина Республіки Узбекистан для поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території держави, -

встановив:

Комунарський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про затримання громадянина Республіки Узбекистан для поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території держави. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що чинним законодавством визначено, що виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом. Починаючи з березня 2019 року гр. ОСОБА_1 не вжив заходів щодо отримання документу для перетину кордону України з метою перетину кордону, що унеможливлює виконання рішення №3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Зазначене дає підстави вважати, що відповідач буде ухилятись і від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення. Відсутність у ОСОБА_1 документа про право на виїзд з України, відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, є підставою для його затримання з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ухвалою суду від 30.08.2019 року відкрито провадження у справі №333/4935/19.

В судовому засіданні 23.10.2019 року, у зв`язку з неявкою відповідача, представники позивача Біюн О.В. та Маменко К.С. заявили клопотання про застосування до відповідача примусового приводу в наступне судове засідання, яке ухвалою від 23.10.2019 року задоволено судом.

В судовому засіданні 04.12.2019 року ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю його представника в іншому судовому провадженні.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , заслухавши думку представників позивача, які заперечували проти задоволення заявленого останнім клопотання, з метою не порушення прав відповідача на захист, суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, розгляд справи відкладено на 19.12.2019 року.

В судовому засіданні 19.12.2019 року представник ОСОБА_1 - Железняк А.В. заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи №333/4935/19.

Розглянувши зазначене клопотання, заслухавши думку представників позивача, які заперечували проти задоволення заявленого клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення та відкладення розгляду справи на 21.01.2020 року.

16.01.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням останнього у відпустці.

В судове засіданні 21.01.2020 року представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Розглянувши клопотання представника відповідача, враховуючи неявку представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення заявленого клопотання та відкладення розгляду справи на 06.02.2020 року.

У зв`язку із зайнятістю судді в іншому кримінальному провадженні, судове засідання, призначене на 06.02.2020 року, не відбулось, розгляд справи відкладено на 20.03.2020 року.

18.03.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач та його представник в судове засідання 20.03.2020 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши клопотання представника позивача, враховуючи неявку відповідача та його представника, судом задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 07.05.2020 року.

06.05.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідача та його представник в судове засідання 07.05.2020 року не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши клопотання представника позивача, враховуючи неявку відповідача та його представника, судом задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 11.06.2020 року.

В судовому засіданні 11.06.2020 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що йому не відоме місце знаходження ОСОБА_1 . Більш того, йому не відомо, чи існує взагалі така особа, як ОСОБА_1 . Також, представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позивачем не надано документів на підтвердження особи відповідача, надана позивачем довідка про особу, складена зі слів відповідача та є неналежним документом. У зв`язку з чим, враховуючи неявку відповідача, просив суд відкласти розгляд справи, оскільки зазначена категорія справ розглядається за обов`язковою присутністю відповідача.

Розглянувши клопотання представника відповідача, заслухавши думку представників позивача, які заперечували проти відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідно до ч. 14 ст. 289 КАС України, розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, з метою не порушення прав ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача. У зв`язку з чим, розгляд справи відкладено на 23.07.2020 року.

В судовому засіданні 23.07.2020 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити. Крім того, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 року, яке задоволено судом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до 10 ст. 126 КАС України, вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи №333/4935/19 слідує, що Железняк А.В. , будучи представником відповідача, отримував судові повістки на судові засідання, призначені на 23.03.2020 року, 11.06.2020 року та на 23.07.2020 року, для передання ОСОБА_1 , що підтверджується розписками (а.с. 54, 73, 79).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, в силу ч. 10 ст. 126 КАС України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, повторно зазначив, що йому не відоме місце знаходження ОСОБА_1 та чи існує взагалі така особа, як ОСОБА_1 . Також, представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень повторно посилався на те, що позивачем не надано документів на підтвердження особи відповідача, надана позивачем довідка про особу, складена зі слів відповідача та є неналежним документом. У зв`язку з чим, враховуючи неявку відповідача, просив суд відкласти розгляд справи, оскільки зазначена категорія справ розглядається за обов`язковою присутністю відповідача.

Заслухавши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача, думку представника позивача, яка заперечувала проти відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного.

Так, судом не приймаються до уваги пояснення представника Железняка А.В. про те, що йому не відомо, чи існує взагалі така особа, як ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні 04.12.2019 року судом ідентифіковано особу, яка з`явилась до зали суду, як відповідача у справі №333/4935/19.

Крім того, Железняком А.В. під час розгляду цієї справи 16.01.2020 року було подано заяву, із змісту якої слідує визнання останнім представництва інтересів ОСОБА_1 .

Згідно з постанови Запорізького апеляційного суду від 17.06.2020 року, Железняк А.В. представляв інтереси ОСОБА_1 , зокрема, в при розгляді апеляційної скарги на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року у справі №333/3933/19 (провадження №2-а/333/6/20).

Таким чином, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суд не повідомив, будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують обставини, викладені в позовній заяві не надав, суд вбачає в діях відповідача зловживання своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи. У зв`язку з чим, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання громадянина Республіки Узбекистан для поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території держави з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України (ч. 1). Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Судом встановлено, що 21.03.2019 року Комунарським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення № 3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-6).

Як вбачається із змісту зазначеного вище рішення, в ході перевірки законності перебування на території України громадянина ОСОБА_1 , зі слів останнього, було встановлено, що він прибув в Україну у 2003 році по паспорту громадянина Республіки Узбекистан, з приватною метою. Вказана обставина також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21.03.2019 року (а.с. 7).

21.03.2019 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 21.03.2019 року ПР МЗП 138118, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП України, та винесено постанову від 21.03.2019 року ПН МЗП 138118 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Зазначена обставина підтверджується рішенням Комунарського РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення від 21.03.2019 року №3.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

З огляду на те, що відповідач незаконно перебуває на території України, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців без громадянства, підстави для перебування в Україні відсутні, відсутнє достатнє фінансове забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням в Україні, 21.03.2019 року начальником Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про заборону ОСОБА_1 подальшого в`їзду в України на три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку рішення Комунарським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення від 21.03.2019 року №3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства не оскаржував.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до рішення Комунарським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення від 21.03.2019 року №3, громадянин ОСОБА_1 зобов`язався покинути територію України у термін до 19.04.2019 року.

З метою контролю за виконанням ОСОБА_1 рішення про примусове повернення від 21.03.2019 року №3, Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було надіслано запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (9).

Згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.07.2019 року за вих. № 2312-2302/2312.1-19, відомості про перетинання державного кордону громадянином Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаний період в базі даних не виявлено (а.с. 10).

З огляду на те, що громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а також те, що відповідач не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», незаконно перебуває в Україні, не має законного джерела існування, власності та родинних зв`язків на території України, 10.07.2019 року Комунарський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року у справі №333/3933/19 позовні вимоги Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України задоволено, примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2020 року рішення Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року у справі №333/3933/19 залишено без змін.

Згідно з ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) позовна заява про застосування судом затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (п. 1 ч. 1). Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців (ч. 11).

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 року № 1, іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію». Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Як встановлено судом, станом на час розгляду справи №333/4935/19 по суті відповідач у справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року у справі №333/3933/19 про примусове видворення за межі території України не виконав та продовжує свідомо ухилятися від його виконання.

Доказів протилежного матеріали справи №333/4935/19 не містять та представником відповідача не надано.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи, що громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а також те, що відповідач незаконно перебуває в Україні, не має законного джерела існування, власності та родинних зв`язків на території України, ухиляється від виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року у справі №333/3933/19 про примусове видворення за межі території України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Комунарського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про затримання громадянина Республіки Узбекистан для поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території держави.

Керуючись ст.ст. 241-244, 246, 289 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішення суду в частині затримання іноземця з метою забезпечення видворення за межі території України підлягає виконанню після набрання законної сили рішення в частині примусового видворення з України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова