Справа № 120/380/20-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/380/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

03 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради про визнання протиправним рішення № 5060/09-11/07 від 20.11.2019 року про відмову у встановленні статусу особи з інвалідністю війни та видачі відповідного посвідчення; зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни з врученням відповідного посвідчення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що відповідач не надав доказів правомірності оскаржуваної відмови та наявності на підприємстві інших формувань, крім формувань Цивільної оборони.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.03.2019 (категорія 1) (а.с.28).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №318872 (а.с.29) позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з довідками, що уточнюють характер робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, №31 від 24.05.1994 (а.с.33) та №44 від 24.05.1994 (а.с.34) в 1986 році будівельно-монтажний потяг №816 був структурним підрозділом всесоюзного тресту "Транссигналбуд" та виконував роботи по будівництву пристроїв Сигналізації Централізації Блокування відповідно до плану заходів ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де позивач на посаді електромонтажника СЦБ виконував роботи з риття траншей, прокладки кабелю, установки та монтажу обладнання сигналізації, централізації, блокування.

04.11.2019 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради із заявою про встановлення статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни" з наданням відповідного посвідчення інваліда війни відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.30).

Листом від 20.11.2019 року №5060/09-11/07 (а.с.31) позивача повідомлено про те, що згідно з висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України та довідкою обласної МСЕК № 1 причини інвалідності пов`язані з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не з виконання обов`язків військової служби, тому підстави для встановлення статусу "Особи з інвалідністю в наслідок війни" відсутні.

Вважаючи вказану вище відповідь протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав документів на підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, тому оскаржувана відмова Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради є обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон від 22.10.1993 № 3551-XII).

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 1, 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, особам з інвалідністю надається статус інваліда війни за умови ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання обов`язків військової служби або у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до заяви від 04.11.2019 року ОСОБА_1 просив відповідача надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.1 ч.2 ст.7 Закону № 3551-XII.

При цьому п.1 ч.2 ст.7 Закону № 3551-XII передбачає, що умовою для надання статусу інваліда війни є виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідність ІІІ групи встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, подані позивачем довідки не містять інформації про виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

З урахуванням наведеного підстави для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з п.1 ч.2 ст.7 Закону № 3551-XII відсутні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про участь ОСОБА_1 ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, колегія суддів виходить з наступного.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Надаючи оцінку правовідносинам щодо надання статусу інваліда війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ, Верховний Суд у постановах від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 20 грудня 2019 року у справі №315/594/15-а(2-а/315/29/15) та від 15 червня 2020 року у справі №822/225/18 виклав наступний правовий висновок:

"Для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") окрім факту настання у особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідками, що уточнюють характер робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, №31 від 24.05.1994 (а.с.33) та №44 від 24.05.1994 (а.с.34) в 1986 році будівельно-монтажний потяг №816 був структурним підрозділом всесоюзного тресту "Транссигналбуд" та виконував роботи по будівництву пристроїв Сигналізації Централізації Блокування відповідно до плану заходів ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, де позивач на посаді електромонтажника СЦБ виконував роботи з риття траншей, прокладки кабелю, установки та монтажу обладнання сигналізації, централізації, блокування.

Згідно з довідкою Спеціального будівельно-монтажного потягу по СЦБ №816 від 31.01.1992 (а.с.32) ОСОБА_1 в 1988 році брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безпосередньо в 30-км зоні на ділянці Іолча-Янов.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №318872 (а.с.29) позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, долучені позивачем документи належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах.

Водночас, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в листі від 20.11.2019 року №5060/09-11/07 (а.с.31) відповідач обґрунтовано зазначив про відсутність підстав для надання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на обов`язок відповідача доводити правомірність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскаржувана відповідь, оформлена листом № 5060/09-11/07 від 20.11.2019 року (а.с.31), прийнята на підставі поданих позивачем документів, тому відповідач не має права посилатися на інші письмові докази.

При цьому Закон №3551-ХІІ та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни не містять повноважень органу соціального захисту населення запитувати у підприємств, установ та організацій документи на підтвердження статусу заявника.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного покладення на відповідача обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не звільняють позивача від обов`язку надати докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Водночас, в матеріалах справи відсутні письмові докази того, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання обов`язків військової служби або у складі формувань Цивільної оборони, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 серпня 2020 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Кузьменко Л.В. Смілянець Е. С.