Справа № 320/7090/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року № 320/7090/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про визнання протиправною та скасування відмови, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлену протоколом засідання комісії № 20 від 06.09.2019, що викладена в листі від 12.09.2019 № 29/ш-521, у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, відповідно до статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС № 4 від 11.01.2016;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення дій по призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу за встановленою 3 групою інвалідності, відповідно до норм статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленою 3 групою інвалідності, у розмірі, визначеному статтями 97, 99 Закону України "Про Національну поліцію", у їх взаємозв`язку, а саме 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб Законом на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з витягом з наказу т.в.о начальника Головного управління Національної поліції у Київській області від 04.08.2016 № 433о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Підставою звільнення було, зокрема, свідоцтво про хворобу від 27.07.2016 № 243/Зв. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АГ № 0006357 позивачеві встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

19 серпня 2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", однак листом від 12.09.2019 № 29/ш-591 відповідач відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

04 лютого 2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки законом "Про Національну поліцію" не передбачена виплата ОГД колишнім поліцейським причиною інвалідності яких стало захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків з JIHA на ЧАЕС. Відповідні конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, права на виплати, на їх захист, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991.

03 лютого 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погодився з думкою відповідача, що викладена у відзиві та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи.

Відповідно до посвідчення від 11 жовтня 2016 року серії НОМЕР_5 (категорія 1), ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно вкладки НОМЕР_6 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як зазначено у витязі з наказу від 04.08.2016 № 433 о/с, ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції у запас за пп.2 п.1 ст. 77 (через хворобу).

Згідно виписки № 327 від 18 жовтня 2016 року з акту огляду медико - соціальною експертною комісією № 0513614, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до довідки серії АГ № 0006357 , ступінь втрати професійної працездатності складає 60%.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 243/Зв від 27 липня 2016 року з внесеними змінами на підставі довідки від 11 липня 2017 року № 37, ОСОБА_1 має захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як зазначено в довідці НАСК "Оранта" від 14 лютого 2020 року № 426, ОСОБА_1 за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ та страхових сум протягом 1991-2020 років не отримував.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції у Київській області з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Київській області від 12 вересня 2019 року № 29/ш-591 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію" не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погоджуючись зі вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII.

Згідно з ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Відповідно до статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з ч.6 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах з моменту встановлення позивачеві інвалідності ІІІ групи і до моменту звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги три роки не минуло.

Стаття 101 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, стаття 101 цього Закону містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Разом з тим, суд звертає увагу, що обґрунтовані підстави відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на положення статті 101 Закону України «Про Національну поліцію» у відповіді відповідача відсутні.

Слід зазначити, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина друга статті 97 Закону України "Про Національну поліцію").

Наказом Міністерства внутрішніх справи України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4, у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4, для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Згідно з пунктом 2 Розділу IV Порядку № 4, керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у 15-денний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, положеннями Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби, а тому заява (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», підстава звільнення поліцейського зі служби в поліції (внаслідок захворювання, поранення, які пов`язані з проходженням служби) є обов`язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.09.2018р. №357/1734/17, 373/1188/16-а.

За правилами пункту 7 частини 2 статті 61 Закону України «Про Національну поліцію», наявність у особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Таким чином, встановлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі рапорту від 03.08.2016 та свідоцтва про хворобу від 27.07.2016 звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції у Київській області від 04.08.2016 № 433о/с.

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АГ №0006357 від 22.09.2016 вбачається, що з 16.09.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з виконанням службових обов`язків під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 11.07.2017 № 37 було змінено причинний зв`язок захворювання позивача та вказано, що «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена протягом шести місяців із дня звільнення зі служби в поліції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, перебував на службі у Збройних Силах з 1980 по 1982 рік, та з 1982 року по дату звільнення перебував на службі в МВС.

Відповідно до маршрутного листа № 24/284, що виданий МВС України головним управлінням МВС України по Київській області від 18.09.1996 позивач був відряджений для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Тобто інвалідність позивача пов`язана із проходженням ним служби в органах внутрішніх справ та виконанням ним службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ щодо ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установлення йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час несення служби як працівник органів внутрішніх справ.

При цьому, за приписами частини п`ятої статті 100 Закону України «Про Національну поліцію України», якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Враховуючи, наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги та документів, що підтверджують даний факт, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення дій по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу за встановленою 3 групою інвалідності, відповідно до норм статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію" суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Слід зазначити, що в рамках адміністративного судочинства, дія - це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, що характеризується сукупністю вчинків; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Виходячи з заявлених позовних вимог щодо бездіяльності відповідача стосовно не проведення дій по призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу за встановленою 3 групою інвалідності, відповідно до норм статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію" суд зазначає, що позивачем помилково обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач в даному випадку прийняв рішення яким відмовив позивачу в призначені одноразової грошової допомоги та дана вимога поглинається вимогою про визнання протиправною та скасування відмови від 06.09.2019 № 20.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленою 3 групою інвалідності, у розмірі, визначеному статтями 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», у їх взаємозв`язку, а саме 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб Законом на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату грошової допомоги суд зазначає таке.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано жодних доказів того, що наданий позивачем пакет документів щодо призначення одноразової грошової допомоги не відповідав вимогам чинного законодавства; враховуючи безпідставність та протиправність відмови у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права у цій частині, через що суд знаходить підстави для задоволення позову у межах заявлених позивачем позовних вимог.

Вказана правова позиція суду побудована на висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 14.11.2018 року по справі №823/1225/18 з аналогічним предметом спору.

Крім цього, суд також враховує довідку Національної Акціонерної страхової компанії "Оранта" від 14.02.2020 " 426 про те, що ОСОБА_1 за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ протягом 1991-2020 (включно до 14.02.2020) страхових сум не отримував, тобто відповідачем не надано а судом не втановлено факт отримання позивачем одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що передбачена положеннями статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено жодними доказами правомірність власної бездіяльності.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлену протоколом засідання комісії № 20 від 06.09.2019, що викладена в листі від 12.09.2019 № 29/ш-521, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за встановленою 3 групою інвалідності, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС № 4 від 11.01.2016.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області (; 01601м. Київ, вул. Володимирська, 15) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленою 3 групою інвалідності на підставі статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 липня 2020 р.

Суддя Панченко Н.Д.