Справа № 440/1390/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/1390/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пуленко М.І.

та представників сторін:

від позивача - Шапошник Р.Ф.,

від відповідача - Орлова М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехвод" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехвод" (надалі - ТОВ "Компанія "Хлортехвод", позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 2.03.2020 №№ , , , .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки при формуванні податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та військового збору за спірний період, позивачем у повній мірі дотримані вимоги Податкового кодексу України. За твердженням позивача, здійснення господарських операцій між ТОВ "Компанія "Хлортехвод" та його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Натомість, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки. Окрім того, за твердження позивача, податкову перевірку проведено з порушенням порядку інформування платника податків про її призначення, оскільки повідомлення про проведення перевірки ТОВ "Компанія "Хлортехвод" отримано менше ніж за 10 днів до початку перевірки.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /т. 16, а.с. 176-184/. Свою позицію мотивував посиланням на доводи, викладені у акті від 11.02.2020 №142/16-31-05-01-10/38252331 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Компанія "Хлортехвод". Зокрема, зазначив, що перевіркою встановлено формування позивачем витрат за рахунок господарських операцій з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з надання послуг технічного обслуговування та виконання ремонтних робіт. Контролюючим органом поставлено під сумнів фактичну можливість надання ФОП ОСОБА_1 послуг у розмірах, визначених у актах приймання-передачі, з огляду на перебування виконавця у трудових відносинах з позивачем. Так само, перевіркою встановлено отримання послуг водіїв, експедиторів, з доставки вантажів автотранспортом, транспортно-експедиторських послуг від фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 у той час, як штатним розписом ТОВ "Компанія "Хлортехвод" передбачено наявність восьми посад водія. Окрім того, перевіркою встановлено придбання позивачем вантажного автомобіля OPEL VIVARO у Приватного підприємства "Зелене світло Київ", однак наявна у контролюючого органу податкова інформація не підтверджує походження даного автомобіля. Щодо повідомлення платника податків про проведення перевірки відповідач зазначив, що ПК України передбачає надсилання такого повідомлення за 10 днів до початку перевірки, а тому визначальною у спорі є саме дата відправлення такого повідомлення податковим органом, а не дата його отримання платником податків.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судових засіданнях 23.06.2020 та 15.07.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.07.2020 проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

ТОВ "Компанія "Хлортехвод" () зареєстровано як юридична особа 26.06.2012, взято на облік в органах державної податкової служби як платника податків з 27.06.2012, що не оспорюється сторонами.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, у період з 15.01.2020 по 28.01.2020 проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Компанія "Хлортехвод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ від 2.01.2020 №29 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Компанія "Хлортехвод" разом з повідомленням про її проведення від 2.01.2020 №12 надіслані позивачу разом з листом від 2.01.2020 вих.№81/10/16-31-05-07-22 3.01.2020 та отримані ним 9.01.2020, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №052 /т. 1, а.с. 26-29, т. 16, а.с. 185-187/.

За результатами перевірки складено акт від 11.02.2020 №142/16-31-05-01-10/38252331 /т. 1, а.с. 45-164, т. 16, а.с. 193-293/, за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", пункту 5.5 ПСБО 25 "Спрощена фінансова звітність", ПСБО 16 "Витрати" в частині заниження податку на прибуток загалом у розмірі 9653726,00 грн;

пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість у розмірі 64717,00 грн;

підпункту 164.1.2 пункту 164.1, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2, статті 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачу додатково нараховане зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 723077,74 грн та з урахуванням положень підпунктів 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - зобов`язання зі сплати військового збору у загальному розмірі 60256,48 грн.

На підставі акта перевірки від 11.02.2020 №142/16-31-05-01-10/38252331 Головним управлінням ДПС у Полтавській області 2.03.2020 сформовані податкові повідомлення рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств загалом у розмірі 12067157,50 грн, в тому числі за основним платежем - 9653726,00 грн та за штрафними санкціями - 2413431,50 грн /т. 1, а.с. 198-199/,

№ про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у загальному розмірі 80771,25 грн, з них: основний платіж - 64617,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 16154,25 грн /т. 1, а.с. 200-201/;

№, на підставі якого позивачу збільшено грошове зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 1413977,30 грн, у т.ч.: 723077,74 грн - основний платіж, 542028,87 грн - штрафні (фінансові ) санкції, 148871,69 грн - пеня /т. 1, а.с. 203-209/;

№ про збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору загалом у розмірі 117831,53 грн, у т.ч.: 60256,48 грн - основний платіж, 45169,08 грн - штрафні (фінансові ) санкції, 12405,97 грн - пеня /т. 1, а.с. 202/.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кредит, в силу приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У силу підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачанням послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

За змістом пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

А відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У свою чергу, як визначено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7.02.2013 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (надалі - П(С)БО 16), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.

Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

У силу підпункту 15.4 пункту 15 П(С)БО 16 до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

За змістом пункту 19 П(С)БО 16 витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Крім того, відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

За приписами підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Окрім того, як передбачено абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

У силу підпунктів 1.4 - 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому, у статті 1 названого Закону визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Оцінка судом обставин справи

Щодо правомірності податкової перевірки.

Суд враховує, що позивача включено до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2020 рік, що оприлюднений на офіційному веб-порталі ДПС України.

Спірним у цій справі є визначення моменту, з якого вважається виконаним обов`язок контролюючого органу завчасно повідомити платника податків про проведення планової перевірки.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Аналізуючи дану норму позивач стверджував, що наказ та повідомлення про проведення перевірки мають бути саме вручені платнику податків щонайменше за 10 календарних днів до дня її початку, тоді як у даному спорі відповідне поштове відправлення ТОВ "Компанія "Хлортехвод" отримане за шість календарних днів до початку перевірки.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2020 у справі №820/11973/15 зазначив, що конструкція вказаної правової норми передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки - вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки.

Таким чином, платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої. Однак норма пункту 77.4 статті 77 ПК України не містить застереження щодо ознайомлення платника з вказаними документами саме за 10 днів до початку проведення такої перевірки за умови надсилання платнику податків копії наказу та письмового повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.10.2018 (справа №819/1013/16), від 26.11.2018 (справа №817/697/17).

Отже, задля встановлення дотримання податковим органом процедури повідомлення платника податку про проведення планової перевірки підлягає встановленню саме дата надсилання платнику податків копії наказу та письмового повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано сторонами, що наказ від 2.01.2020 №29 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Компанія "Хлортехвод" разом з повідомленням про її проведення від 2.01.2020 №12 надіслані позивачу 3.01.2020 /т. 1, а.с. 26-29, т. 16, а.с. 185-187/. У свою чергу, перевірку розпочато 15.01.2020, про що зазначено у акті від 11.02.2020 №142/16-31-05-01-10/38252331 /т. 1, а.с. 45, т. 16, а.с. 193/.

Наведене вище є підставою для висновку про дотримання відповідачем вимог пункту 77.4 статті 77 ПК України в частині повідомлення платника податків про проведення планової перевірки.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2019 у справі №825/924/17, у контексті даного спору суд визнає безпідставними, адже у зазначеній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку про надсилання платнику податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки менш ніж за 10 календарних днів до її початку.

Постанови Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №822/1138/17 та від 1.08.2018 у справі №817/519/16 не містять висновків про інше застосування положень пункту 77.4 статті 77 ПК України та ухвалені за відмінних фактичних обставин спору, а тому не враховуються судом під час розгляду цієї справи.

За таких обставин, доводи позивача про незаконність податкової перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 2.03.2020 №, яким позивачу донараховане грошове зобов`язання зі сплати ПДВ загалом у розмірі 80771,25 грн, суд виходить з такого.

Податковою перевіркою ТОВ "Компанія "Хлортехвод" встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 4.09.2017 №87 придбав у ПП "Зелене світло Київ" вантажний автомобіль OPEL VIVARO загальною вартістю 388300,00 грн, у т.ч. ПДВ - 64716,67 грн.

До перевірки позивачем були надані договір купівлі-продажу транспортного засобу, видаткова накладна від 4.09.2017 №87 та докази оплати вартості автомобіля, що не заперечувалось відповідачем.

Податковим ревізором-інспектором встановлено, що позивач відніс до податкового кредиту за вересень 2017 року суму ПДВ у розмірі 64716,67 грн.

Аналізуючи дану господарську операцію податковий орган зазначив, що до перевірки платником податків не надано сертифікат та/або паспорт якості на товар, а наявна у контролюючого органу податкова інформація свідчить про відсутність у ПП "Зелене світло Київ" можливості вчинити відповідну господарську операцію (кількість працюючих на підприємстві - одна особа, за даними Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання такого автомобіля). Окрім того, відповідач зауважив, що ПП "Зелене світло Київ" не подано звітність з податку на додану вартість та не задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 64716,67 грн.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд виходить з таких міркувань.

Верховний Суд у своїх постановах у справах даної категорії послідовно (зокрема, постанови від 19.06.2018 у справі №808/2447/17, від 19.11.2019 у справі №№826/16304/17, від 4.02.2020 у справі №826/3729/15) зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків неправомірно відображено у податковому обліку витрати, або документи, на підставі яких платник податків сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд враховує, що факт придбання позивачем вантажного автомобіля підтверджено договором купівлі-продажу транспортного засобу від 4.09.2017 №87 та видатковою накладною від 4.09.2017 №87, що надавались на перевірку та досліджувались відповідачем.

Відповідач не заперечує достовірність цих документів та їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Так само, податковий орган не спростовує факт складення та реєстрації у ЄРПН податкової накладної про спірну поставку, а також оплати позивачем вартості автомобіля.

Ненадання сертифікатів якості та паспортів на товар не є доказом нереальності господарських операцій, оскільки ці документи не є первинними у розумінні вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", про що зазначив Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі №808/849/17.

Крім того, неподання ПП "Зелене світло Київ" податкової звітності з податку на додану вартість не позбавляє позивача права на податковий кредит з огляду на індивідуальний характер відповідальності платників податків, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд (зокрема, постанови від 30.08.2019 у справі №804/17176/14 та від 5.02.2020 у справі №823/1519/16).

Відсутність у Єдиному реєстрі податкових накладних інформації про придбання ПП "Зелене світло Київ" вантажного автомобіля, що реалізований позивачу, не є достовірним доказом безтоварності спірної господарської операції, адже у спірних відносинах мало місце придбання уживаного автомобіля, на чому наголосив у судовому засіданні 15.07.2020 представник позивача.

Окрім того, відсутність у ПП "Зелене світло Київ" найманих працівників (окрім директора) так само не може свідчити про те, що вищеописана господарська операція насправді не відбулась, адже купівля-продаж автомобіля не потребує значних трудових затрат.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд констатує, що доводи відповідача про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту за вересень 2017 року суми ПДВ у розмірі 64617,00 грн не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи судом. А тому, податкове повідомлення-рішення від 2.03.2020 № належить визнати протиправним та скасувати, а позов ТОВ "Компанія "Хлортехвод" в цій частині - задовольнити.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 2.03.2020 №№ , , , якими позивачу донараховані грошові зобов`язання зі сплати податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд дійшов таких висновків.

Правомірність цих рішень контролюючий орган обґрунтовує висновками податкової перевірки про завищення ТОВ "Компанія "Хлортехвод" витрат внаслідок документування та відображення у бухгалтерському і податковому обліку господарських операцій з придбання послуг у фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Так, перевіркою встановлено, що на підставі договору від 5.01.2017 №2 позивач придбав у ФОП ОСОБА_1 послуги з технічного обслуговування та виконання ремонтних робіт загальною вартістю 4812160,53 грн.

До матеріалів справи залучено копію договору від 5.01.2017 №2, за умовами якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався надавати послуги з ремонту транспортних засобів ТОВ "Компанія "Хлортехвод", а позивач - приймати та своєчасно оплачувати надані послуги та виконані роботи /т. 2, а.с. 1-3/.

Перевіркою встановлено, що за даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 105 "Транспортні засоби" станом на 1.01.2017 на балансі ТОВ "Компанія "Хлортехвод" обліковувалось шість транспортних засобів, на 1.01.2018 - 15 транспортних засобів, на 1.01.2019 - 18 транспортних засобів.

У ході виконання договірних зобов`язань ТОВ "Компанія "Хлортехвод" та ФОП ОСОБА_1 складені і підписані заявки на надання послуг з ремонту транспортних засобів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури, /т. 2, а.с. 5-260, т. 3, а.с. 1-137/.

Факт оплати вартості отриманих від ФОП ОСОБА_1 послуг підтверджено залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /т. 2, а.с. 4/.

Окрім того, перевіркою встановлено, що позивач придбавав послуги на підставі договорів:

про надання послуг водія та експедитора ФОП ОСОБА_3 від 12.01.2016 №26-03-16в /т. 3, а.с. 143-144/, від 12.01.2016 №25-03-16е /т. 3, а.с. 145-146/, від 3.01.2018 №03-01-18е /т. 3, а.с. 147-148/, від 3.01.2018 №03-01-18в /т. 3, а.с. 149-150/;

транспортно-експедиторського обслуговування ФОП ОСОБА_2 від 1.03.2019 №01/03/19 /т. 7, а.с. 1-9/;

про надання послуг водія та експедитора ФОП ОСОБА_6 від 1.06.2016 №01-03-16е /т. 7, а.с. 148-149/, від 01.06.2016 №01-06-16в /т. 7, а.с. 150-151/, від 3.01.2018 №03-01-18в /т. 7, а.с. 152-154/, від 3.01.2018 №03-01-18е /т. 7, а.с. 155-157/;

транспортно-експедиторського обслуговування ФОП ОСОБА_5 від 4.03.2019 №04/03/19 /т. 11, а.с. 167-175/;

про надання послуг водія та експедитора ФОП ОСОБА_4 від 1.11.2018 №01/11/18 /т. 14, а.с. 1-2/, від 1.11.2018 №01/11/18/Е /т. 14, а.с. 3-4/;

транспортно-експедиторського обслуговування ФОП ОСОБА_4 від 2.01.2019 №02/01/19 /т. 14, а.с. 5-13/.

У ході виконання договірних зобов`язань сторонами складені і підписані заявки на надання послуг з ремонту транспортних засобів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури /т. 3, а.с. 151-264, т. 7, а.с. 11-51, 158-329, т. 11, а.с. 176-222, т. 14, а.с. 16-73/.

Факт оплати вартості отриманих послуг підтверджено залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /т. 3, а.с. 138-142, т. 7, а.с. 10, т. 7, а.с. 143-147, т. 11, а.с. 166, т. 14, а.с. 14-15/.

На підтвердження фактичного виконання водіями та експедиторами зобов`язань за умовами вищезгаданих договорів до матеріалів справи залучені копії видаткових та товарно-транспортних накладних, довіреностей /томи 4, 5, т. 6, а.с. 1-173, т. 7, а.с. 52-128, т. 8, а.с. 1-250, т. 9, а.с. 1-250, т. 10, а.с. 1-251, т. 11, а.с. 1-71, т. 12, а.с. 1-250, т. 13, а.с. 1-198, т. 14, а.с. 74-250, т. 15, а.с. 1-80/, подорожних листів вантажного автомобіля /т. 6, а.с. 238, т. 7, а.с. 129-142, т. 11, а.с. 72-165, т. 13, а.с. 199-225, т. 15, а.с. 81-106/.

Дослідивши під час перевірки надані платником податків первинні документи відповідач, не спростовуючи їх достовірності, зазначив, що ОСОБА_1 у спірний період перебував у трудових відносинах з ТОВ "Компанія "Хлортехвод", а з наведеного в актах приймання-передачі переліку наданих ФОП ОСОБА_1 послуг слідує, що ним виконувалися складні роботи з ремонту автомобільного вантажного транспорту, що потребували застосування спеціального обладнання, технічно оснащеного стаціонарного робочого місця, професійної кваліфікації та значних витрат часу.

Крім того, відповідач звертав увагу на те, у штатному розписі підприємства з 1.01.2019 передбачено вісім посад водіїв.

Посилаючись на наведені вище обставини відповідач стверджував про те, що перевіркою не встановлена доцільність залучення вищезазначених фізичних осіб для отримання послуг.

Оцінюючи згадані доводи відповідача, суд враховує такі обставини.

У ході розгляду справи позивач послідовно зазначав про те, що ТОВ "Компанія "Хлортехвод" веде діяльність з поставки хімічної продукції (хлору рідкого та гіпохлориту натрію) на підприємства централізованого водопостачання та водовідведення України, за період з травня 2016 року по січень 2020 року позивачем укладено 194 договору поставки хімічної продукції на загальну суму 223654732,36 грн.

Залученими до матеріалів справи копіями актів звірки розрахунків підтверджено, що поставка хімічної продукції позивачем має місце у переважну більшість регіонів України /т. 15, а.с. 107-242, т. 16, а.с. 1-141/. Доставка продукції здійснюється автотранспортом позивача, а відповідна продукція відноситься до небезпечних вантажів.

У судовому засіданні 15.07.2020 представник позивача надав усні пояснення, у яких зазначив, що необхідність придбання послуг з ремонту вантажного автотранспорту, а також транспортно-експедиторських послуг, послуг водія та експедитора пов`язана зі зростанням власної транспортної бази ТОВ "Компанія "Хлортехвод" та вимогами законодавства до часу роботи і відпочинку водіїв.

Зокрема, за твердженням представника позивача, доцільність придбання послуг у ФОП ОСОБА_1 пояснюється тим, що цей підприємець надавав послуги виключно ТОВ "Компанія "Хлортехвод", у зручний для підприємства час, з виїздом безпосередньо на місце поломки автотранспорту.

При цьому завдання ФОП ОСОБА_1 полягало у швидкому реагуванні на повідомлення водіїв про поломку автотранспорту ТОВ "Компанія "Хлортехвод" у дорозі, придбанні необхідних деталей, запасних частин, їх доставці до місця вимоги, здійснення заміни, ремонту на місці поломки тощо.

На цій підставі представник позивача заперечив доводи контролюючого органу щодо відсутності у ФОП ОСОБА_1 спеціального обладнання та технічно оснащеного стаціонарного робочого місця, зазначивши про те, що ремонт вантажного автотранспорту відбувався безпосередньо на місці поломки, адже конструкція та технічні характеристики вантажних автомобілів дозволяють проводити ремонтні роботи у дорозі, без доставки автомобіля на СТО. При цьому виїзд майстра для проведення ремонтних робіт за місцем зупинки вантажного автомобіля зумовлений необхідністю швидкого усунення поломок, заміни деталей тощо задля якнайшвидшого відновлення доставки продукції покупцям.

Стосовно працевлаштування ОСОБА_1 на ТОВ "Компанія "Хлортехвод" представник позивача пояснив, ця особа працює у штаті підприємства за посадою інженера з безпеки руху, а до його посадових обов`язків входить організація проведення один раз на півроку технічного огляду автотранспорту з метою переоформлення свідоцтв на право здійснення перевезення небезпечних вантажів. При цьому необхідність працевлаштування ОСОБА_1 на цю посаду пояснюється вимогами пункту 8.1 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України від 26.07.2004 №822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2004 за №1040/9639, відповідно до якого усі суб`єкти дорожнього перевезення небезпечних вантажів незалежно від форми власності повинні письмово призначити одного чи декількох уповноважених з питань безпеки перевезень небезпечних вантажів (далі - уповноважений).

Щодо залучення фізичних осіб - підприємців до надання послуг водіїв та експедиторів представник позивача зазначив, що станом на 1.01.2019 на балансі ТОВ "Компанія "Хлортехвод" перебувало 18 транспортних засобів, а штатним розписом було передбачено 8 посад водіїв. А тому, з метою дотримання нормативних вимог щодо часу роботи та відпочинку водіїв позивач був вимушений залучити до виконання цих робіт фізичних осіб - підприємців, діяльність яких не підпадала під регулювання трудового законодавства.

З приводу посилань відповідача на те, що гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 працювали водіями у штаті ТОВ "Компанія "Хлортехвод" представник позивача зауважив, що працевлаштування цих осіб на підприємстві та їх залучення до надання послуг у якості фізичних осіб - підприємців мало місце у різні періоди, випадків одночасного залучення цих осіб як найманих працівників та ФОП контролюючим органом не встановлено.

Крім того, представник позивача зазначив, що підприємство займається перевезенням небезпечних вантажів (гіпохлорид натрію - 8 клас небезпеки, хлор - 2 клас небезпеки), до перевезення яких залучаються високо кваліфіковані водії, що пройшли відповідну підготовку. До того ж, залучені до надання послуг ФОП займались доставкою продукції, що придбавалась позивачем за кордоном (Молдова, Румунія, Угорщина, Російська Федерація).

Оцінивши повідомленні учасниками справи обставини та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що факт надання позивачу послуг вищезгаданими фізичними особами - підприємцями підтверджена первинними документами бухгалтерського обліку, оригінали яких досліджені у ході проведення податкової перевірки, а копії залучені до матеріалів справи.

Доводи податкового органу про те, що складені учасниками спірних відносин акти приймання-передачі наданих послуг не розкривають змісту господарських операцій суд визнає безпідставними, адже зі змісту залучених до матеріалів справи копій цих актів видається за можливе встановити у чому полягали надані виконавцями послуги. Зокрема, залучені до матеріалів справи копії актів приймання-передачі наданих ФОП ОСОБА_1 послуг містять відомості про назву деталей, частин конструкції тощо, заміну та/або ремонт яких проведено виконавцем. У свою чергу, відповідні акти щодо надання послуг водіями / експедиторами містять відомості про напрямок, маршрут, за яким надані такі послуги.

Суд зауважує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків, що передбачає економічну виправданість дій платника, які мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Втім відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання послуг меті та задачам діяльності позивача і його контрагентів, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Зокрема, відповідач під час проведення перевірки належним чином не проаналізував зміст укладених договорів, характер діяльності підприємства-позивача, відомості про фактичну кількість відпрацьованого часу ОСОБА_1 за штатною посадою, а також штатними водіями ТОВ "Компанія "Хлортехвод" з урахуванням обсягів виконаних поставок у спірний період, не врахував необхідність залучення сторонніх осіб для виконання статутних завдань підприємства.

Фактично доводи контролюючого органу про завищення ТОВ "Компанія "Хлортехвод" витрат за спірний період ґрунтуються виключно на твердженні про значну вартість отриманих від шести фізичних осіб - підприємців послуг.

Проте такі висновки контролюючого органу спростовуються наданими позивачем відомостями про специфіку господарської діяльності підприємства, законодавчо визначені умови її ведення, значну географію здійснення поставок хімічної продукції. Окрім того, контролюючим органом не враховано, що, в ціну послуг ФОП ОСОБА_1 включено вартість придбання деталей, запасних частин, механізмів тощо, заміну яких здійснював цей контрагент.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів постановлення судами вироків, рішень тощо про визнання удаваними спірних господарських операцій, визнання недійсними договорів, укладених позивачем з його контрагентами, стягнення в дохід держави незаконно отриманого майна та коштів на підставі таких договорів тощо.

Суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Позивачем у ході розгляду справи надано висновок судової економічної експертизи від 16.03.2020 №3 /т. 17, а.с. 63-75/, складений судовим експертом Ліхтіною Л.Р., яка допитана як експерт у судовому засіданні 15.07.2020.

За висновком експерта, висновки акта перевірки про завищення позивачем витрат в частині господарських правовідносин з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не підтверджені документально та нормативно, а факт надання цими особами послуг підтверджено актами виконаних робіт, що складені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

А відповідно до статті 108 названого Кодексу, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, а також перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку про те, що зібраними у справі письмовими доказами, а також висновком експерта, загалом підтверджено правомірність формування позивачем витрат за спірний період.

Щодо донарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору суд встановив, що правомірність своїх рішень у цій частині відповідач пов`язував з тим, що ОСОБА_1 у спірний період був найманим працівником ТОВ "Компанія "Хлортехвод", а тому останнє, як податковий агент, зобов`язане утримати з суми виплачених ФОП ОСОБА_1 коштів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Суд враховує, що відповідно до підпункту 165.1.36 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Крім того, як визначено підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

А оскільки у спірних відносинах кошти у розмірі 4812160,64 грн виплачені ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю за надання послуг згідно договору від 5.01.2017 №2, то ці кошти в силу наведених вище приписів ПК України не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором для позивача.

Отже, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

А тому, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "Компанія "Хлортехвод" повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 21020,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /т. 1, а.с. 25, т. 16, а.с. 158, 159, 160/ .

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог юридичної особи, судові витрати позивача у розмірі сплаченого при зверненні до суду з цим позовом судового збору, що становлять 21020,00 грн, належить стягнути на користь ТОВ "Компанія "Хлортехвод" за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехвод" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 2 березня 2020 року №№ , , , 002863306.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехвод" судові витрати у розмірі 21020,00 грн (двадцять одна тисяча двадцять гривень).

Позивач (стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехвод" (; вул. Театральна, 34, оф. 16, м. Кременчук, Полтавська область, 39600).

Відповідач (боржник): Головне управління ДПС у Полтавській області (; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 року.

Суддя О.О. Кукоба