Справа № 640/20068/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Київ № 640/20068/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вільховецької сільської ради

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вільховецької сільської ради (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року; визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 14 червня 2019 року; зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 18 березня 2019 року; зобов`язати відповідача в місячний строк подати звіт до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, відповідачем в порушення вимог законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» не було у встановлені строки розглянуто звернення позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копія вказаної ухвали суду надіслана на адресу відповідача та отримана останнім, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на час прийняття рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заяви/клопотання до суду також не надходили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

18 березня 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила останнього розглянути у встановленому законодавством порядку питання про присвоєння поштової адреси житловому будинку, що знаходиться в с. Сасово.

До заяви позивачем було додано копії: технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 09 червня 2017 року; листа Тячівської державної нотаріальної контори від 15 березня 2019 року №и281/02-14; витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 15 березня 2019 року.

Зазначена заява зареєстрована у Вільховецькій сільській раді 18 березня 2019 року за № 15.

14 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з інформаційним запитом, у якому просила повідомити про результати розгляду заяви від 18 березня 2019 року.

Згідно поштового повідомлення про вручення 20 червня 2019 року відповідач отримав інформаційний запит від 14 червня 2019 року.

Не отримавши відповіді на жодне зі звернень, позивач звернулась до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про місцеве самоврядування» (у редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою від 18 березня 2019 року) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження:

1) підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту;

2) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом.

Пунктом 41 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідач повинен був вирішити заяву позивача від 18 березня 2019 року на пленарному засіданні сільської ради.

Поряд з цим, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин щодо прийняття будь-якого рішення за результатами розгляду заяви від 18 березня 2019 року, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього.

З 28 квітня 2019 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367, якою затверджено Тимчасовий порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 6 Тимчасового порядку встановлено, що за присвоєння адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна плата не стягується.

Рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна відповідно до цього Порядку приймає уповноважений орган містобудування та архітектури (далі - уповноважений орган з присвоєння адреси).

Уповноваженим органом з присвоєння адреси може бути:

виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради;

районні в м. Києві державні адміністрації - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження районної у м. Києві державної адміністрації;

місцева державна адміністрація - якщо об`єкт розташований у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради або районних у м. Києві державних адміністрацій.

Відповідно до пунктів 28, 29 Тимчасового порядку індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, які будуються (збудовані) на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та яким не присвоєно адресу об`єкта будівництва під час надання будівельного паспорта або містобудівних умов та обмежень у порядку, визначеному цим Порядком, не потребують прийняття рішення про присвоєння адреси. Адресою такого об`єкта вважається місце розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний будинок згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Замовник будівництва може звернутися до відповідного уповноваженого органу з присвоєння адреси відповідно до порядку, визначеного цим розділом, із заявою про присвоєння адреси:

об`єкту будівництва (до прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію);

об`єкту нерухомого майна (після прийняття об`єкта в експлуатацію).

До заяви про присвоєння адреси об`єкту будівництва або об`єкту нерухомого майна додаються:

копія документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій споруджується (споруджено) об`єкт нерухомого майна, - якщо таке право власності або користування земельною ділянкою не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

викопіювання з топографо-геодезичного плану у масштабі М 1:500 із зазначенням місця розташування запланованих об`єктів будівництва, а також головного входу до будинку (для будинків);

копія документа, що дає право на виконання будівельних робіт, - у разі присвоєння адреси об`єкту будівництва та якщо такий документ не внесений до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів;

копія документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, - у разі присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна та якщо такий документ не внесений до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Копії документів, які подаються для присвоєння адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна засвідчуються замовником будівництва (його представником).

Пунктом 34 Тимчасового порядку передбачено, що уповноважений орган з присвоєння адреси за відсутності підстав для відмови у присвоєнні адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви про присвоєння адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна:

приймає рішення про присвоєння адреси об`єкту будівництва, яке повинно містити відомості про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, або рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, яке повинно містити відомості про документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

оприлюднює рішення про присвоєння адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна на своєму офіційному веб-сайті (за наявності);

забезпечує внесення інформації про присвоєння адреси об`єкту будівництва, об`єкту нерухомого майна до реєстру адрес;

видає (надсилає рекомендованим поштовим відправленням) замовнику будівництва (його представнику) рішення про присвоєння адреси об`єкту будівництва або рішення про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у паперовій формі.

Враховуючи викладене у сукупності та зважаючи, що у суду відсутні будь-які відомості щодо розгляду заяви позивача від 18 березня 2019 року, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення за заявою позивача про присвоєння поштової адреси індивідуальному (житловому) будинку.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 14 червня 2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України "Про доступ до публічної інформації".

За визначенням статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1-2 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання, а також юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

В порушення наведених норм відповідачем не було в установлені строки розглянуто інформаційний запит позивача від 14 червня 2019 року. Докази протилежного суду не надано.

Аналізуючи зміст вищенаведених норм Закону України "Про доступ до публічної інформації", суд вважає, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання. У частині реалізації права особи на отримання інформації суб`єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом надання запитуваної інформації.

Водночас порушення суб`єктом владних повноважень права на своєчасність доступу до публічної інформації є невідновлювальним, тобто суд може лише констатувати порушення, а сам суб`єкт владних повноважень пропуск строку виправити не може, оскільки перебіг часу не залежить від волі будь-яких осіб. Тому порушення строків вчинення передбачених законом дій суб`єктом владних повноважень не може бути виправлено навіть після вчинення юридично значимих дій на виконання своїх обов`язків.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 (провадження № 11-259заі18).

Враховуючи викладене, зважаючи на зміст заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки останнім в установлений строк не було надано відповіді на інформаційний запит позивача.

Так, частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз вказаної правової норми дає суду підстави стверджувати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, відповідно до приписів частини 2 до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправна бездіяльність відповідача, що полягає у не розгляді звернень останньої, в той час як відповідачем не заперечується оспорювана бездіяльність з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність Вільховецької сільської ради щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 18 березня 2019 року.

3.Зобов`язати Вільховецьку сільську раду прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 про присвоєння поштової адреси індивідуальному (житловому) будинку від 18 березня 2019 року.

4.Визнати протиправною бездіяльність Вільховецької сільської ради щодо ненадання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 14 червня 2019 року.

5. Зобов`язати Вільховецьку сільську раду надати відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 14 червня 2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко