Справа № 440/4261/19
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 р.Справа № 440/4261/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача: Данилова А.В.,

представника відповідача: Мисюри О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 06.02.20 року по справі № 440/4261/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Армапром"

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Армапром", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.10.2019 №000234501 на суму 1174319,00 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції - 587159,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.10.2019 №000236501 на суму 5936819,00 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.10.2019 №000235501 на суму 13045,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення ПрАТ "Армапром" вимог податкового законодавства з огляду на визнання безтоварними господарських операцій з його контрагентами. Зазначив, що право позивача на податковий кредит та витрати підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, що надані податковому органу під час проведення перевірки, а відповідні копії долучені до матеріалів справи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21.10.2019 № 000234501, № 000235501, № 000236501.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Приватного акціонерного товариства "Армапром" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28.07.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що розивач з 21.03.1955 перебуває на обліку платників податків в Миргородській ДПІ, є платником податку на прибуток на загальних підставах та податку на додану вартість. Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування (28.12).

Як свідчать матеріали справи, фахівцями Головного управління ДПС у Полтавській області у період з 27.08.2019 по 23.09.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "Армапром" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, результати якої оформлені актом від 30.09.2019 №1180/16-31-05-01/00218325, у висновках якого вказано порушення платником податків наступних вимог:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", пункту 6 ПСБО 16 "Витрати", внаслідок чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток загалом на 5936819,00 грн;

- п.п 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження платником ПДВ загалом на 1174319,00 грн;

- п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2019 року у розмірі 13045,00 грн.

21.10.2019 на підставі встановлених у висновках акту перевірки порушень, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 000234501 про збільшення позивачу грошового зобов`язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 1761478,50 грн (у т.ч., 1174319,00 грн - основний платіж, 587159,50 грн - штрафні (фінансові) санкції);

- № 000234501 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2019 року на 13045,00 грн;

- № 000236501 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5936819,00 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.36 пп 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7.02.13 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.00 за №27/4248 (надалі - П(С)БО 16 "Витрати").

Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абз. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, об`єкт оподаткування податком на прибуток та ПДВ платником податків визначається за даними бухгалтерського обліку господарських операцій та за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов`язкові реквізити).

Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття оскаржуваних рішень контролюючого органу слугували доводи про неправомірне формування позивачем витрат та податкового кредиту за рахунок господарських операцій контрагентами ТОВ "Віал-Плюс", ТОВ "Феро-МД", ТОВ "СМК", ТОВ "АГВ Трейдинг", ТОВ "Хімтрейд Плюс".

Зокрема, податковий орган зазначив, що у наданих до перевірки видаткових накладних відсутні дані щодо осіб, які підписали відповідні документи, а товарно-транспортні накладі оформлені з порушенням вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Крім того, до перевірки надані сертифікати якості, у яких виробниками зазначено підприємства, що відсутні у ланцюгах постачання товарів до продавців, відтак відповідач стверджував, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали фіктивний характер, оскільки товари фактично не поставлялись, а договори та інші фінансово-господарські документи учасники господарських операцій склали з метою незаконного отримання податкової вигоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія судів зазначає.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Певні недоліки в заповненні первинних документів (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі №808/2447/17.

Як свідчать матеріали справи, позивачем у перевіряємий період укладено ряд договорів поставки, за умовами яких постачальники зобов`язувались передати товари у власність ПрАТ "Армапром", а позивач - прийняти і оплатити ці товари на умовах, визначених договорами.

До матеріалів справи залучено копії договорів поставки від 15.02.2016 №СН-32 з ТОВ "Феро-МД" (т. 1, а.с. 75-79), від 28.03.2018 №СН-40 з ТОВ "АГВ Трейдинг" (т. 1, а.с. 221-223), від 09.10.2015 №СН-116 з ТОВ "Східна металургійна компанія" (т. 2, а.с. 121-123), від 06.07.2017 №СН-89 з ТОВ "Віал-Плюс" (т. 2, а.с. 188-190), від 20.07.2018 №07/18-44 з ТОВ "Хімтрейд Плюс" (т. 2, а.с. 228-230).

Так, відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судовим розглядом встановлено, що контролюючий орган не заперечує, що за результатами здійснення господарських операцій постачальниками складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні про відвантаження ПрАТ "Армапром" товарів, крім того акт перевірки та апеляційна скарга не містять зауважень відповідача щодо змісту та форми податкових накладних.

Також контролюючим органом не спростовано того, що на момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Факт відвантаження товарів постачальниками підтверджено залученими до матеріалів справи копіями специфікацій, видаткових та товарно-транспортних накладних.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у окремих видаткових накладних даних про осіб, які їх підписали колегія суддів звертає увагу на те, що за висновками Верховного Суду (зокрема, постанова колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №815/7259/15) наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

З приводу посилань відповідача на заповнення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, колегія суддів при наданні оцінки спірним правовідносинам по справі враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №813/123/16, відповідно до яких згадані Правила не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків; документи, обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних відносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

За таких обставин, доводи контролюючого органу про невідповідність наданих позивачем під час перевірки та у ході розгляду справи видаткових, товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості вимогам чинного законодавства не є безумовною підставою для висновку про безтоварність спірних господарських операцій; натомість ці доводи оцінюються судом у сукупності з іншими фактичними обставинами справи.

Факт отримання позивачем товарів від його контрагентів підтверджено наданими на перевірку та залученими до матеріалів справи копіями прибуткових ордерів.

В суді першої інстанції в якості свідка заслухано директора ТОВ "Феро-МД", який підтвердив, що між названим підприємством та позивачем дійсно укладено договір поставки, на виконання умов якого ТОВ "Феро-МД" фактично поставило ПрАТ "Армапром" товарно-матеріальні цінності (нікель, ферохром, алюміній, чавун, ферованадій, феросиліцій, феромарганець, електроди тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у повному обсязі проведено розрахунки за поставлені товари у безготівковій формі, про що до матеріалів справи залучені копії платіжних доручень.

Придбані товари позивачем використані у власній господарській діяльності шляхом списання у виробництво, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями лімітних карток, матеріальних звітів, плавильних карток.

З пояснень позивача встановлено, що ТОВ "Феро-МД та ТОВ "АГВ Трейдинг" є імпортерами фероматеріалів, що були предметом поставки, у даних контрагентів наявні орендовані складські приміщення.

Зміст укладених договорів та фактично вчинених на його підставі господарських операцій відповідає меті та завданням діяльності договірних сторін, які претензій одна до одної не мають.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товарно-матеріальних цінностей та їх використання у власній господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність реальності спірних господарських операцій.

Підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять, судовим розглядом не встановлено.

З урахуванням того, що податковим органом під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначені рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі №440/4261/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 31.07.2020 року