Справа № 654/412/20
Суддя: Данилевський М. А.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 654/412/20
Провадження №2-а/654/14/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Данилевського М.А.,

за участю секретаря Синевид І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гола Пристань справу №654/412/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Пузанова Владислава Анатолійовича та Управління патрульної поліції в Херсонській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК №20448612 від 31.01.2020 по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Пузанова Владислава Анатолійовича та Управління патрульної поліції в Херсонській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК №20448612 від 31.01.2020 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення вимог підпункту «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд розглядати позов без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав зазначених у позовній заяві.

У судове засідання відповідач поліцейський Пузанов В.А. не з`явилася, представник відповідача Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції надав відзив на позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві, суть якого зводиться до наступного.

31.01.2020 о 12 годині 51 хвилин на а/д Одеса - Мелітополь - Новоазовськ було зупинено транспортний засіб BMW Х5, днз НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 керуючи вказаним вище транспортним засобом перетнув суцільну лінію 1.1, при перевірці документів у водія був відсутній поліс (договор) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п 2.1.Г, Правил дорожнього руху України (ПДР), за що згідно ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, інспектором поліції винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАК № 2048612 від 31.01.2020 та надано Позивачеві для ознайомлення. За результатами розгляду адміністративної справи до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 1.1 Розділу 34 ПДР -1.1(вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які проїзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїжджої частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена карта) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п. 2.4. «а» ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР.

Відповідно до даних сайту МТСБУ- http://www.mtsbu.ua/ua/ (Моторне транспортне) страхове бюро України), щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з шляхом здійснення запиту до централізованої бази даних МТСБУ, щодо перевірки т/з BMW Х5, днз ВТ2992ВВ «не знайдено», що підтверджується посиланням на адресу з даною відповіддю https://policy- web.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=0E477B286FF98451B49632C121D5A3003982E40EE907280A62CC2C12FA39A139B7B5B13B4BC0EBB30DD379D6371164F10F915DC214B4A3713EBC2AA799E4B4197AВ276A65ED248C64C186C37041F9137.

Оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до ст.252 КУпАП відповідачем була винесена постанова про накладення стягнення на Позивача. Дана Постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, уповноваженою на те особою. Під час винесення Постанови, Позивач був ознайомлений зі своїми правами, фактом наявності правопорушення, а саме порушив п 2.1 .ґ, чим порушив Правила дорожнього руху (ПДР), за що згідно ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначив, що відповідач діяв у межах повноважень наданих ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та наказу МВС України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідає вимогам законодавства, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, переглянувши відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудного відеореєстратора відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію». Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.

Так, згідно ст.288 ч.1 п.3 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.289 КУпАП, ст.286 ч.2 КАС України скаргу на рішення (постанову) по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена 31.01.2020, того ж дня копія постанови вручена водію. Позивач оскаржив постанову до суду 05.02.2020, тобто в строк, передбачений ст.ст.289 КУпАП, ст.286 ч.2 КАСУ.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності має відбуватись у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу.

Отже, відповідач при винесенні постанови за місцем вчинення адміністративного правопорушення діяв в межах чинного законодавства.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Також частинами 1-3 ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Вимогами частини першої статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Дослідивши в судовому засіданні надані представником відповідача відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудного відеореєстратора відповідача, зокрема відеозапис , суд встановив, що на зазначеному відеозапису неможливо взагалі встановити факт перетину позивачем вузької суцільної лінії, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які проїзд заборонено.

Надані відеозаписи не містять відомостей вчинення позивачем порушень вимог п. 8.5.1 та п. 1.1 Додатку 2 Правил дорожнього руху України, а саме: перетину вузької суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 Додатку 2 Правил дорожнього руху України, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови інспектором поліції. При цьому відеозапис починається з моменту твердження інспектора про відсутність у водія полісу укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В порушення вимог ч. 2 ст.77 КАС України, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, не навів доводів та не надав переконливих доказів правомірності прийнятого ним рішення в частині порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху щодо перетину вузької суцільної лінії. А надані суду відеозаписи з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудного відеореєстратора відповідача не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Зазначений висновок суду базується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові ВС/КАС від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

Щодо вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення вимог підпункту «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб BMW Х5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 . Згідно посвідчення учасника бойових дій серії АБ №483256 від 25.09.2003, ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі (крім документів зазначених у підпунктах а г) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що учасник бойових дій, який особисто керує належним йому транспортним засобом звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Натомість інша особа, яка керує цим транспортним засобом, що належить учаснику бойових дій, повинна мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, мають місце розбіжності у точності сприйняття зазначених правових норм, зокрема щодо того, чи необхідно водію укладати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо власник транспортного засобу звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Отже, суд доходить висновку, що при передані транспортного засобу власник транспортного засобу ОСОБА_2 повинен був попередити ОСОБА_1 про наявність у нього пільг та відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або відмовити у передані такого транспортного засобу для керування ОСОБА_1 .

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

ОСОБА_1 будучи пересічним та законослухняним громадянином закономірно сподівався на дотримання вимог законодавства з боку ОСОБА_2 , тому про відсутність укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на зазначений автомобіль міг не знати, оскільки п. 2.2 Правил дорожнього руху не передбачає передання полісу страхування цивільної відповідальності з боку власника. Крім того, надавши суду копію посвідчення учасника бойових дій серії АБ №483256 від 25.09.2003 на ім`я власника автомобіля ОСОБА_2 , який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, вважав, що діяв правомірно.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення та правомірність притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч.ч. 1,2, 3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, а саме умислу ОСОБА_1 на порушення вимог підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, не надано доказів правомірності прийнятого рішення суб`єктом владних повноважень, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, факт умисного вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП не доведено належними та допустимими доказами, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Натомість, суд констатує, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач ОСОБА_3 діяв у межах повноважень наданих ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та наказу МВС України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (з наступними змінами), тому вимоги позивача про визнання дій інспектора поліції Пузанова В.А. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.288 ч.4 КУпАП позивач є звільненим від сплати судового збору, у зв`язку з чим судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 6-15, 241-246, 255, 286, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Пузанова Владислава Анатолійовича та Управління патрульної поліції в Херсонській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК №20448612 від 31.01.2020 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №20448612 від 31.01.2020, винесену поліцейським батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП Пузановим Владиславом Анатолійовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

В задоволені решти позовних вимог відмовити

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. А. Данилевський