Справа № 160/3602/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2020 року Справа № 160/3602/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),-
02.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 21.08.2019 № Ф-2934-50/67 в сумі 23 785,08 грн.;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.03.2003 він зареєструвався як фізична особа-підприємець з метою здійснення роздрібної торгівлі з лотків на ринках (код КВЕД 52.62), однак наприкінці того ж року звернувся до юриста з метою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. З 2004 року позивач не подавав податкової та іншої звітності, оскільки не здійснював підприємницьку діяльність, не отримував доходів (прибутку) від такої діяльності, сплату будь-яких податків, платежів та зборів в якості фізичної особи-підприємця не здійснював. Проте, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було сформовано на направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 21.08.2019 № Ф-2934-50/67 в сумі 23 785,08 грн. В подальшому, з Автоматизованої системи виконавчих проваджень позивач дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження № 60010581 від 09.09.2019, відкритого на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн. Вказане свідчить про наявність щодо позивача ще однієї вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за однаковим номером № Ф-2934-50/67, проте за різні роки та в різних сумах.
Позивач вважає оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Разом із адміністративним позовом, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за вимогою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн., на підставі якої Новокодацьким відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження від 09.09.2019 № 60010581, до набрання законної сили судовим рішенням.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 09.09.2019 постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 60010581 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819,54 грн.
Позивач вважає, що оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 є предметом оскарження в даній справі, то примусове виконання наразі є передчасним, адже правомірність винесення вищевказаної вимоги буде досліджуватись під час розгляду справи.
Ухвалою суду від 02.04.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху із встановленням строку для усунення його недоліків.
12.05.2020 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 02.04.2020 було усунуто недоліки адміністративного позову.
Ухвалою суду від 18.05.2020 було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/3602/20 та зупинено стягнення за вимогою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн., на підставі якої Новокодацьким відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження від 09.09.2019 № 60010581, до набрання законної сили судовим рішенням.
Ухвалою суду від 18.05.2020 було задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з позовною заявою у справі №160/3602/20 та поновлено пропущений процесуальний строк на звернення до суду у справі №160/3602/20; прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі №160/3602/20; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
15.06.2020 до суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що відповідно до приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці.
Податкова звітність позивачем не подавалась, доходів він не отримував, як наслідок, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. А тому, контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік у сумі 8 448 грн., за 2018 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 9 828,72 грн., за 2019 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 5 508,36 грн.
Представником відповідача також зазначено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, платник податків ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.03.2003 та на теперішній час ним не здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
08.07.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що незважаючи на те, що 19.03.2003 ОСОБА_1 зареєструвався як фізична особа-підприємець з метою здійснення роздрібної торгівлі з лотків та на ринках (код КВЕД 52.62), він не був «перенесений» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який розпочав свою роботу з середини 2004 року.
А тому, позивач вважає, що твердження представника відповідача про те, що станом на сьогоднішній день позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець є такими, що суперечать дійсності. Окрім того, з 2016 року позивач працює на Комунальному підприємстві та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачує роботодавець.
Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що він є найманим працівником, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього сплачує Підприємство, відповідно, обов`язок щодо подвійної сплати такого внеску за нібито провадження позивачем підприємницької діяльності - відсутній, а колишня реєстрація позивача як фізичної особи-підприємця за кодом КВЕД 52.62 - роздрібна торгівля з лотків та на ринках не відноситься до діяльності, за яку підлягає сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з його заробітку, адже позивач не є фізичною особою-підприємцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.03.2003 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є КВЕД 52.62 Роздрібна торгівля з лотків та на ринках.
З тексту адміністративного позову видно, що наприкінці 2003 року позивач звернувся до юриста з метою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, сплатив за надані юридичні послуги, та був запевнений, що його підприємницька діяльність припинена.
Матеріалами справи підтверджено, що 09.09.2016 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради на посаду провідного інспектора відділу благоустрою.
Так, 10.07.2017 Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради було перейменоване в Комунальний заклад «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради.
01.08.2017 позивач був переведений на посаду головного спеціаліста-інспектора відділу благоустрою у сфері споживчого ринку.
01.11.2017 позивач був переведений на посаду провідного спеціаліста-інспектора та на сьогоднішній день працює на вказаній посаді, що підтверджується доданою до матеріалів справи копіює трудової книжки АТ-VIII № 1512958 від 12.11.1998 та копією наказу про призначення на посаду № 99-к від 09.09.2016.
Відповідно до роздруківки з Автоматизованої системи виконавчих проваджень видно, що відносно ОСОБА_1 09.09.2019 Новокодацьким ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 60010581.
В матеріалах справи міститься постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60010581 від 09.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Дніпропетровській області заборгованості у розмірі 15 819,54 грн. на підставі вимоги № Ф-2934-50/67У від 13.11.2018.
Постановою про стягнення виконавчого збору ВП № 60010581 від 09.09.2019 стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1 581,95 грн.
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржників ВП № 60010581 від 18.12.2019 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Дніпропетровській області заборгованості у розмірі 15 819,54 грн. на підставі вимоги № Ф-2934-50/67У від 13.11.2018.
Вважаючи вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2019 № Ф-2934-50/67 в сумі 23 785,08 грн. та від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн. протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Як передбачено нормою частини 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи положення частини третьої статті 6 Закону № 2464-VI, вказані обов`язки поширюються також на платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, тобто і на позивача у справі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.03.2003, однак наприкінці 2003 року позивач звернувся до юриста з метою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, сплатив за надані юридичні послуги, та був запевнений, що його підприємницька діяльність припинена.
Матеріалами справи підтверджено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відсутній.
Окрім того, 09.09.2016 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Комунального підприємства «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, де працює і по сьогоднішній день.
А тому, в оскаржуваний період сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача здійснював його роботодавець.
Відтак, у спірний період позивач не мав статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець.
Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
База нарахування єдиного внеску визначається статтею 7 Закону № 2464-VI.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Водночас, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
З урахуванням вищевикладеного, тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (але господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказані правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19.
На підставі частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу позивача, що оскаржувані позивачем вимоги було сформовано саме Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, а не Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, як це зазначено в прохальній частині адміністративного позову.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що нарахування відповідачем недоїмки зі сплати єдиного внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів є протиправним, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.08.2019 № Ф-2934-50/67 в сумі 23 785,08 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн. підлягають скасуванню.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вище викладені обставини справи та, здійснивши системний аналіз вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 66 від 01.04.2020, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 139, 241-246, 255, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.08.2019 № Ф-2934-50/67 в сумі 23 785,08 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.11.2018 № Ф-2934-50/67 в сумі 15 819, 54 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко