Справа № 640/13310/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року м. Київ № 640/13310/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Україна»
про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податку, що знаходяться в банку
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі також - позивач, Офіс ВПП) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Україна» (далі також - відповідач, ТОВ «Агроцентр Україна»), в якому просить суд: накласти арештна кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Україна», що знаходяться у банку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача обліковується податкова заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 402 082,44 грн. та контролюючим органом були вжиті всі можливі заходи для погашення зазначеного боргу. Зокрема, податковим керуючим прийнято рішення про опис майна у податкову заставу та на виконання цього рішення був складений акт опису майно, де зафіксовано вісдутність такого у платника податку. Також за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно контролюючим органом не виявлено зареєстрованих за платником на праві власності об?єктів нерухомого майна. З огляду на це, на думку позивача, наявні всі правові підстави для накладення арешту на кошти, що знаходяться на відкритих рахунках відповідача у банках.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/13310/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Надіслана на адресу ТОВ «Агроцентр Україна» (а саме: 01103, м. Київ, вул. Чорногірська, 15), що була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців в силу положень ч. 4 ст. 124, ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній станом на день вчинення відповідної процесуальної дії) вважається врученою відповідачу.

Таким чином, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в цій адміністративній справі, а також про його права та обов`язки, зокрема, про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову.

Однак у встановлений судом строк відповідач відзив на позов та жодні додаткові документи до канцелярії суду не подав.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи та прийняття рішення у справі по суті з огляду на наступне.

За даними наданих позивачем розрахунку суми податкової заборгованості, довідки про стан податкового боргу та витягів з інтегрованої картки платника податку на додану вартість за ТОВ «Агроцентр Україна» () обліковується податковий борг у розмірі 402 082,44 грн., що виник у зв`язку з несплатою платником сум грошових зобов`язань (штрафних санкцій), визначених йому контролюючим органом (ГУ ДФС у м. Києві) згідно податкових повідомлень-рішень від 13.06.2018 № та від 16.11.2018 №.

Враховуючи наявність узгодженого податкового боргу, з метою вжиття заходів щодо погашення заборгованості ГУ ДФС у м. Києві направлялась на податкову адресу відповідача податкова вимога від 01.08.2018 №138253-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 01.08.2018 №138253-17.

Обставини надсилання контролюючим органом на адресу ТОВ «Агроцентр Україна» перелічених вище податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішеня про опис майна у податкову заставу, а також отримання цих документів позивачем під час судового розгляду цієї справи не заперечувалися та не були спростовані документально.

Крім того, з метою визначення обсягу наявного у платника (ТОВ «Агроцентр Україна») майна для погашення податкового боргу, податковим керуючим Офісу ВПП ДФС складено акт опису майна №9 від 08.05.2019, відповідно до якого встановлено відсутність на день складання цього акта майна, що може бути описано у податкову заставу. Даний акт складено та підписано в присутності ОСОБА_1 , як директора товариства.

Всі вказані рішення та дії органів ДФС щодо виставлення податкової вимоги і здійснення опису майна ТОВ «Агроцентр Україна» в судовому та/або адміністративному порядку не оскаржувались.

Станом на 28.05.2019 зазначена вище сума податкового боргу (402 082,44 грн.) платником добровільно не була погашена.

З врахуванням викладеного, Офіс ВПП ДФС звернувся до суду з цим позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків - ТОВ «Агроцентр Україна», який має податковий борг у розмірі 402 082,44 грн.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені п. 94.2 ст. 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у ст. 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені ст. 94 зазначеного Кодексу, саме і визначені пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право органу ДФС на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого п. 94.2 ст. 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Наведене пояснюється тим, що норма пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Ці норми та п. 94.2 ст. 94 ПК України не заперечують за змістом одне одного, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми п. 94.2 ст. 94 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість, пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме: питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Закладений у пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України механізм розкривається і через затверджену Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 №22 Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

Так, відповідно до п. 9.1 і 9.3 зазначеної Інструкції (в останній чинній редакції), обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця / приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Проаналізувавши зміст документів (а саме акта опису майна від 08.05.2019 №9), поданих позивачем на підтвердження обставини відсутності у платника (позивача) майна для погашення податкового боргу, суд дійшов висновку про їх неналежність та недостатність. Зокрема, суд встановив, що станом на дату підписання цього акта керівником ТОВ «Агроцентр Україна» за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значився ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , яка фактично підписала такий акт.

Іншого акта опису майна платника у податкову заставу, складеного перед поданням цього позову до суду, відповідач до суду не подав.

Також позивач не подав до суду інших документальних доказів, як то витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного земельного кадастру України, Єдиного державного реєстру транспортних засобів та/або офіційних відповідей компетентних державних органів (установ) з відомостями про наявність/відсутність зареєстрованого за ТОВ «Агроцентр Україна» об?єктів нерухомого/рухомого майна позивач до суду не подав.

З огляду на викладене, суд вважає вимогу позивача про застосування арешту коштів на рахунках платника податків відповідача у банках є безпідставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено обґрунтованість своїх вимог та не підтверджено їх належними доказами, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Головного управління ДФС у м. Києві не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і позивач є суб`єктом владних повноважень, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5 - 11, 12, 72 - 77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Україна» про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податку, що знаходяться в банку повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок