Справа № 158/672/20
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/672/20
Провадження № 2-а/0158/95/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

представника позивача - Паш`яна Д.Р.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби у Волинській області до ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В :

24.03.2020 року Управління Державної міграційної служби у Волинській області звернулось до суду з позовом про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2020 року уповноваженими працівниками УДМС України в Волинській області виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний іноземень проживає в Україні з порушенням перебування на території України іноземних громадян, про що складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.

23.03 2020 року т.в.о. начальника УДМС України у Волинській області прийнято рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні щодо громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 .

23.03.2020 року головним спеціалістом УДМС України у Волинській області складено протокол про адміністративне затримання, у відповідності до ч. 2 ст. 263 КУпАП, про адміністративне затримання було повідомлено посольство Грузії в Україні.

Уповноваженими працівниками особа громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена зі слів, також встановлено, що останній прибув в Україну у 1989 року, після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України. Підстав для продовження терміну перебування в Україні в останнього немає. Під час перебування на території України до підрозділів ДМС України у Волинській області та інших областях України щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України не звертався. На сьогоднішній день підстав для подальшого перебування в Україні в останнього, який знаходиться на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства немає. Разом з тим, у громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 законних джерел доходу, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із подальшим перебуванням в Україні, власного житла не виявлено, а тому позивач просить суд позов задовольнити та видворити громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України; затримати громадянина Республіки Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до 6-ти місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2020 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових справ.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.03.2020 року позовну заяву за позовом Управління Державної міграційної служби у Волинській області до ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України було залишено без розгляду.

Постановою Восьмого Апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 року ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.03.2020 року було скасовано, а справу направлено для продовження судового розгляду. Справу призначено до розгляду 28.07.2020 року.

28.07.2020 року на електронну адресу Ківерцівського районного суду Волинської області надійшов відзив від представника ОСОБА_1 , адвоката Коноваленко Єлизавети Олександрівни, де зазначає, що заявлені позовні вимоги між тими самими сторонами та з тих самих підстав вже були предметом розгляду за наслідками якого ухвалено вже два судові рішення, які на сьогоднішній день набрали законної сили, а тому така позовна заява або підлягає залишенню судом без розгляду, або суду слід відмовити в задоволенні даного позову.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, з підстав зазначених в позові просив його задоволити.

Відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Вислухавши думку учасників судового засідання, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2020 року у справі № 490/977/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання іноземця та про видворення за межі України скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою ВСУ від 11.02.2020 року рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області у адміністративній справі № 473/4762/19 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа № 127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20) в задоволенні позову Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа № 127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20) - без змін.

17.04.2019 року відповідач звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою про видачу довідки про набуття громадянства України (т. 2 а.с.33).

10.08.2019 року ОСОБА_1 звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою вирішення питання про продовження терміну його перебування на території України в зв`язку з наявністю підстав для прийняття громадянства України (т. 2 а.с.10).

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 10.08.2019 року ОСОБА_1 має унікальний номер запису в реєстрі 931 та проживає за адресою АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 25).

10.08.2019 року у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон (т. 2 а.с.26.) 10.08.2019 у відповідача вилучено паспорт громадянина України (т. 2 а.с.25).

Згідно довідки Консульства Грузії в Україні, громадянство ОСОБА_1 за наказом президента Грузії від 23.12.2011 року припинено громадянство Грузії (т. 2 а.с.13).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального РВ в м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови щодо розгляду заяви про набуття громадянства України та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

ОСОБА_1 має посвідчення інваліда 2-ї групи, видане соціальною службою України. Термін дії посвідчення не встановлений, отже посвідчення є безстроковим (т. 2 а.с.50).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за №3773-VI від 22.09.2011.

За приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За правилами ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Приписами ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У відповідності до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства можливе лише за рішенням адміністративного суду у випадку якщо така особа не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення в країну походження чи в третю країну або іноземець чи особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДМС прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження, а також ДМС не надано будь-яких відповідних доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про необхідність ідентифікації ОСОБА_1 . Так останній мав паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за межі України, зареєстрований в Єдиному держаному демографічному реєстрі, зареєстрований за місцем проживання, має посвідку департаменту соціального захисту. Відносно ОСОБА_1 розглядались справи у судах України різних інстанцій, де не виникало питань що до його ідентифікації.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України ОСОБА_1 , як особи без громадянства не підлягають задоволенню. Так позивачем не надано доказів про те, що міграційною службою приймалось відповідного рішення та відкрито провадження У адміністративній справі за позовом Управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 з цих підстав. Позивачем також не доведено факт ухилення відповідачем від виконання рішення про примусове повернення до іншої країни, чим порушено вимоги вищевказаних норм законодавства України.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство» чітко визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991) постійно проживали на території України.

Положеннями абз. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство» встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у ч. 20 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі ч. 20 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Отже, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд зазначає, що іноземець, який постійно проживав на території колишнього СРСР до 24.08.1991, після припинення іноземного громадянства іншої країни, набуває право стати громадянином України.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

П`ятим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, - встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2009 року задоволено заяву відповідача про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року та встановлено факт фактичного проживання на території України до 1991 року. Вказане судове рішення було підставою для звернення відповідача до ГУ УМВС України в Харківській області за отриманням громадянства України. 04.12.2009 року ГУ УМВС України в Харківській області прийнято рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України та видано Довідку про реєстрацію особи громадянином України за № 3081. Також, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду звернула увагу на те, що ОСОБА_1 при набутті громадянства України дотримано процедуру про вихід з іноземного громадянства, що підтверджується Довідкою Консульської служби Посольства Грузії в Україні від 2013 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за наказом Президента Грузії за № 853 від 23.12.2011 року, було припинено громадянство Грузії. Проте, в подальшому рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2009 року було скасовано. Так, починаючи з 2009 року відповідач намагається будь-яким чином набути громадянства України. Судові спори з цього приводу тривають.

Так, рішенням Московського районного суду м. Харків від 22.05.2013 року у справі за №1643/15/13, яке на цей час є чинним, встановлено факт проживання ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року.

17.04.2019 року відповідач звернувся за місцем реєстрації із заявою до Центрального РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України про видачу йому довідки про набуття громадянства України на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 року у справі за №1643/15/13. У квітні 2019 року відповідач отримав відповідь на свою заяву, в якій зокрема зазначено, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру України ОСОБА_1 є громадянином України та має діючий паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 31.08.2018 року органом 1216 та діючий паспорт для виїзду за кордон, тобто два дійсних документа, що відповідно до ст. 5 Закону підтверджують особу та належність до громадянства України. Так, оскільки у Центральному РВ у місті Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області відсутня інформація про факт визнання паспорта заявника недійсним або ж прийняття у відношенні нього рішення про скасування рішення про громадянство України, тому видача довідки про реєстрацію особи громадянином України не надається можливим, оскільки ОСОБА_1 вже зареєстровано громадянином України раніше. 10.08.2019 року відповідач звернувся із заявою до Центрального РВ УДМС в Дніпропетровській області про легалізацію його перебування на території України на час проведення процедури, щодо набуття громадянства, та надано весь необхідний перелік документів. Того ж дня, 10.08.2019 року відповідачем добровільно здано паспорт громадянина України, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується довідкою Центрального РВ УДМС України в Дніпропетровській області, за № 2 та за № 3 про вилучення паспортів. Отже, судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду зазначила в постанові, що вказані обставини свідчать про той факт, що гр. ОСОБА_1 вжив всіх необхідних та залежних від нього заходів, щодо ідентифікації своєї особи та легалізації знаходження на території Україні. У листопаді 2019 року Центральний районний відділ у м. Дніпро Головного управління Дніпропетровської області надано відповідь, де зазначено, що ОСОБА_1 має законні права на набуття громадянства відповідно до ст. 8 ЗУ «Про громадянство» і що з метою ідентифікації особи ОСОБА_1 направлено до дипломатичного представництва Грузії в Україні запит, однак станом на 20.11.2019 року відповідь не отримано. Колегія вважала, що в силу положень ЗУ «Про громадянство» та встановленому факту в рішенні Московського районного суду м. Харків від 22.05.2013 у справі за №1643/15/13, ОСОБА_1 , є громадянином України та здійснює процедуру дооформлення вказаного статусу, а тому посилання ДМС про перебування на території України відповідача без документів та те, що ОСОБА_1 є нелегальним мігрантом та знаходиться на території України без законних на те підстав є необґрунтованими та помилковими.

Окрім того, під час апеляційного розгляду даної справи, судова колегія зобов`язувала міграційну службу надати відповідні докази або інформацію про підтвердження факту скасування чи позбавлення відповідача громадянства України. Проте, ДМС так і не надано будь-яких відповідних та належних доказів про те, що відповідача дійсно позбавлено громадянства України з вилученням паспорта громадянами України у відповідності до чинних норм законодавства України.

Що стосується посилань міграційної служби на те, що дії відповідача суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку, то суд звертає увагу на те, що ДМС не надано будь-яких відповідних доказів, які б підтверджували дані факти. У зв`язку із чим, суд вважає такі посилання ДМС є необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Положеннями ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Аналогічні обставини викладені у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа № 127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20), де в задоволенні позову Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовлено.

Разом з тим, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області - залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року (справа № 127/6622/20, провадження 2-а/127/176/20) - без змін.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що адміністративний позов УДМС України у Волинській області не підлягає задоволенню, оскільки вимоги викладені в ньому є необґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 288, 289 КАС України, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Управління Державної міграційної служби у Волинській області до ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Управління Державної міграційної служби у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, Волинської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя

Ківерцівського районного суду Костюкевич О.К.

Повний текст рішення складений 29.07.2020 року