Справа № 357/2667/20
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2667/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача - Кукси О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м.Біла Церква Київської області у порядку спрощеного позовного провадженняадміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ФОП ОСОБА_2 визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач ОСОБА_1 2019 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи наступним.

28 лютого 2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області (далі-Відповідач) винесено постанову № 105 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої визнано її, ОСОБА_1 (далі- Позивач), винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.

У вищевказаній постанові зазначається, що позивач, продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у тому, що 23 січня 2020 року близько 18.05 год. в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 здійснила продаж горілки (в кількості 150 грам та вартістю 30 гривень) на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушила вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напої, тютюнових виробів та пального», стаття 15-3.

У зв`язку з цим, відповідач визнав позивачку винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративне правопорушення і наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.

До того ж, у постанові № 105 зазначено обставини, що обтяжують відповідальність: повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (14 лютого 2020р. - штраф 6800 гривень).

Звертає увагу суду, що вказана обставина є незаконною, оскільки, на сьогоднішній день, попередня постанова № 90 про накладення адміністративного стягнення від 14 лютого 2020 року оскаржується позивачем в судовому порядку, і, до остаточного розгляду судової справи, відсутні жодні законні підстави для визнання позивача особою, яка вже піддавалась адміністративному стягненню. Окрім цього, в матеріалах адміністративної справи відсутня постанова, на яку посилається Відповідач.

Позивач не погоджується з винесеною відповідачем постановою № 105 про накладення адміністративного стягнення від 28 лютого 2020 року, вважає її незаконною, протиправною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до укладеного трудового договору від 21 січня 2020 року, позивач, ОСОБА_1 , працює продавцем у ФОП ОСОБА_2 у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 січня 2020 року, позивач весь день перебувала на своєму робочому місці у магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1». Жодних осіб, які б представились працівниками КП БМР «Муніципальна варта», у цей день до магазину-кафе не приходили та ніяких документів не складали.

У відповідності до матеріалів адміністративної справи, з якими позивач ознайомилась лише 3 березня 2020 року, вона дізналась, що стосовно неї складено протокол № 26/20 від 23 січня 2020 року про адміністративне правопорушення за ст. 156 КУпАП.

Вказаним протоколом, складеним інспектором з благоустрою відділу контролю за благоустроїм КП БМР «Муніципальна варта» ОСОБА_4 зазначено, що 23 січня 2020 року о 18 год. 05 хв. в місті АДРЕСА_1, в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» виявлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на своєму робочому місці продавця, здійснила продаж трьох стаканів горілки на розлив для споживання на місці ціною 10 грн. за стакан, об`ємом 50 грам, у магазині, котрий немає статусу закладу громадського харчування чи ресторанного господарства, чим порушила правила торгівлі алкогольними напоями, а саме: ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП.

Оскільки позивач є найманим працівником у ФОП ОСОБА_2 , то знає, що він здійснює свою підприємницьку діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства України, у тому числі щодо продажу алкогольних напоїв.

Таким чином, з врахуванням викладеного, 23 січня 2020 року позивач, перебуваючи весь день на своєму робочому місці у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», не бачила ніяких представників КП БМР «Муніципальна варта» та жодних протоколів стосовно позивача у цей день не складалось.

Як зазначається в протоколі № 26/20 від 23 січня 2020 року, на підтвердження скоєння правопорушення, до нього додаються фото-відео фіксація правопорушення: одне фото (поганої якості) столика з п`ятьма пластиковими стаканчиками на ньому, пояснення гр. ОСОБА_3 , який ніби то купив 3 стаканчика горілки по 50 грам за 10 грн. за 1 стакан о 18.05 год. у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на вул. Вокзальній.

На підставі вказаного протоколу та доданих до нього матеріалів, відповідачем прийнято постанову № 105 про накладення адміністративного стягнення від 28 лютого 2020 року, яким позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена ч.2 ст. 156 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними у вказаному протоколі № 26/20 від 23 січня 2020 року та постанові № 105 від 28 лютого 2020 року, вважає їх протиправними, незаконними та такими що підлягають скасуванню.

Позивач звертає увагу суду, що у час, зазначений у протоколі, коли ніби то скоєно правопорушення, а саме, 23 січня 2020 року о 18.05 год, вона ніякої торгівлі спиртними напоями на розлив не здійснювала. Ніяких представників КП БМР «Муніципальна варта» у цей день до магазину не приходило та ніяких документів не складали.

Магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому працює позивач, відповідно до вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР 6 липня 1995 року обладнаний реєстратором розрахункових операцій, у зв`язку з чим підтвердженням здійснення продажу будь-якого товару повинен бути фіскальний касовий чек на товари за формою № ФКЧ-1, який відповідає вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016 року, однак в адміністративних матеріалах такий чек відсутній (копія реєстраційного посвідчення ГУ ДПС у Київській області № 49250 від 11 грудня 2019 року, що підтверджує факт обладнання РРО магазину-кафе, по АДРЕСА_1).

Разом з цим, фіскального чеку з магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» про те, що 23 січня 2020 року о 18.05 год. здійснено придбання будь-якого товару до протоколу № 26/20 від 22 січня 2020 року не додано.

Отже, інспектором з благоустрою відділу контролю за благоустроєм КП БМР «Муніципальна варта» ОСОБА_4 до матеріалів адміністративної справи не долучено жодних доказів, на підставі яких орган, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, міг би встановити наявність або відсутність адміністративного правопорушення та взагалі наявність проведення перевірки.

Відповідачем при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зa ч. 2 ст. 156 КУпАП не надано оцінку тому факту, що жодних об`єктивних доказів реалізації у встановлений час та дату товару, який є предметом правопорушення, не надано, що свідчить про порушення вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП.

Зазначає, що позивач працює продавцем у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зареєстрованому на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), номер запису у ЄДР 2 042279 від 03.12.2019.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 здійснює, зокрема, наступний вид підприємницької діяльності: Код КВЕД 56.30 Обслуговування напоями.

Згідно Класифікатора видів економічної діяльності 2010: Клас 56.30 Обслуговування напоями включає приготування і обслуговування напоями для негайного споживання на місці.

Право роздрібної торгівлі алкогольними напоями надано ФОП ОСОБА_2 на підставі ліцензії, виданої ГУ ДФС у Київській області, реєстраційний номер: 1906564 від 18.12.2019 року (термін дії ліцензії з 28.12.2019 року до 28.12.2020 року).

У ліцензії за реєстраційним номером 1906564 від 18.12.2019 року на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями зазначено адресу місця торгівлі: АДРЕСА_1 магазин- кафе 42 м.кв ., що відповідає фактичному місцю здійснення господарської діяльності та КВЕД ФОП ОСОБА_2 .

Отже, приватний підприємець ОСОБА_2 , на якого зареєстрований магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», має належним чином оформлену дійсну ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями на розлив. При цьому у графі «Місце здійснення діяльності» зазначена фактична адреса місця розташування магазину-кафе.

Тому, магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому позивач працює продавцем, згідно вимог чинного законодавства, за наявності дійсної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, має всі законні підстави здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями на винос і на розлив.

Просила суд поновити строк на оскарження постанови № 105 від 23 січня 2020 року, визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 105 від 23 січня 2020 року, якою визнано її - ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень та закрити провадження в адміністративній справі ( а. с. 1-16 ).

Ухвалою судді від 13 березня 2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 69-70 ).

01 квітня 2020 року за вх. № 12671 судом отримано від відповідача відзив на адміністративний позов, в якому просили відмовити в його задоволенні повністю, мотивуючи наступним.

23 січня 2020 року інспектором з благоустрою відділу контролю за благоустроєм комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Муніципальна варта» ОСОБА_4 складено протокол № 26/20 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що по АДРЕСА_1 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» було виявлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на своєму робочому місці продавця, здійснила продаж трьох стаканів горілки на розлив для споживання на місці ціною 10 грн. за стакан об`ємом 50 грам у магазині який не має статусу закладу громадського харчування чи ресторанного господарства, чим порушила Правила торгівлі алкогольними напоями, а саме ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Даний Протокол № 26/20 складений у присутності двох свідків також у протоколі міститься посилання, що ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснення та підписання протоколу.

Звертають увагу суду на те, що 17 лютого 2020 року адміністративною комісією було отримано та зареєстровано за вхідним номером № 105 від 17 лютого 2020 року протокол про адміністративне правопорушення № 26/20 від 23 січня 2020 року з матеріалами адміністративної справи, що спростовує посилання позивача на пропущення адміністративною комісією строків (відповідно до ст.20 Положення про адміністративні комісії Української РСР. Адміністративна комісія розглядає справи в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи) розгляду справи.

18 лютого 2020 року на адресу позивача: АДРЕСА_2 рекомендованим листом було направлено виклик (повістку) на засідання адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, яке відбудеться 28 лютого 2020 року о 14:00 год.

28 лютого 2020 року адміністративна комісія виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглянула (в присутності власника магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 ) адміністративний матеріал (протокол № 26/20) та установила, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення передбачене ч.2 ст.156 КУпАП, яке полягає в тому, що 23 січня 2020 року близько 18 год. 05 хв. в приміщені магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 здійснила продаж горілки (в кількості 150 грам вартістю 30 гривень) на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, чим порушила вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Того ж дня винесено постанову № 105 про накладення адміністративного стягнення, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке, визначена ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень.

Звертають увагу суду на те, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється лише суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Визначення терміну «підприємство громадського харчування» наведено у Правилах роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року (далі- Правила № 219 ). При цьому, згідно з наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 року №309, у назві та тексті Правил №219 слова «громадське харчування» в усіх відмінках замінено словами «ресторанне господарство», ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Відповідно до пунктів 1.5 та 1.6 Правил № 219, заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари -також на класи (перший, вищий, люкс).

Отже, здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці має право виключно підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації.

Оскільки магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є суб`єктом господарювання громадського харчування (без статусу суб`єкта господарювання громадського харчування), тому не може здійснювати продаж горілки на розлив для споживання на місці, а отже постанова адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про накладення адміністративного стягнення № 105 від 28.02.2020р., якою було визнано Позивача - ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена ч. 2 ст. 156 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 гривень за порушення вимог статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є такою, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства України ( а. с. 92-97 ).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кукса О.В. підтримала адміністративний позов, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягала на задоволенні позовних вимог. Також, просила врахувати, що в прохальній частині адміністративного позову міститься технічна помилка, а саме в даті винесення оскаржуваної постанови та просила скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 105 від 28 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Представник відповідача Донченко В.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить відповідна розписка ( а. с. 136 ).

До того ж, вказаний представник відповідача був присутнім в судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.07.2020 року ( а. с. 133-135 ).

В судовому засіданні, яке відбувалося 29.05.2020 року представник відповідача надавав пояснення та заперечував проти позовних вимог ( а. с. 123-127 ).

Третя особа ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 3 статті 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки представник відповідача був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, дата слухання справи 28 липня 2020 року була узгоджена судом з сторонами по справі і заперечень від учасників судового розгляду не надходило та враховуючи те, що представником було надано відзив на позовну заяву та безпосередньо в судовому засіданні надано пояснення стосовно позовних вимог ОСОБА_1 , строки розгляду справи зазначеної категорії, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутністю представника відповідача.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є інспектором з благоустрою відділу контролю за благоустроєм КП БМР «Муніципальна варта» та 23 січня 2020 року відпрацьовуючи скаргу приїхав до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». Було зафіксовано, що продавець зазначеного магазину продала три келиха горілки по 10 грн. за чарку в пластиковій тарі. Пояснив, що фіксації події, що мала місце 23.01.2020 року не має, так як не зберіглася. Свідки, які розписалися в протоколі не знаходилися в магазині, перебували на вулиці, після того, як був складений протокол останні його підписали.

В судовому засіданні, яке відбувалося 02.07.2020 року було оглянуто відеозапис, наданий представником відповідача.

Також, в судовому засіданні 02.07.2020 року в якості свідка було допитано ОСОБА_6 , яка пояснила, що коли її запросили в якості свідка в приміщення магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: м. Біла Церква, АДРЕСА_1, остання не бачила щоб хтось розпивав спиртні напої у зазначеному приміщенні. Додала, що підписала протокол про те, що продавець відмовилася про його отримання.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, врахувавши пояснення надані представником позивача, представником відповідача,пояснення свідків, оглянутого відеозапису, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відкриваючи провадження у зазначеній адміністративній справі, суд одночасно поновив ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду ( а. с. 69-70 ).

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_2 , про що в матеріалах справи свідчить наявний Трудовий договір від 21 січня 2020 року ( а. с. 19 ).

Згідно зазначено трудового договору, позивач прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів у магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Зазначена не спростовано і самим представником позивача в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи.

28 лютого 2020 року адміністративною комісією виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області винесено постанову № 105 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. ( а. с. 39 ).

У вищевказаній постанові зазначається, що позивач, продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у тому, що 23 січня 2020 року близько 18.05 год. в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 здійснила продаж горілки (в кількості 150 грам та вартістю 30 гривень) на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушила вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напої, тютюнових виробів та пального», стаття 15-3.

У зв`язку з цим, відповідач визнав позивачку винною у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 156 Кодексу України про адміністративне правопорушення і наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає, що її безпідставно було притягнуто до відповідальності, нею не було вчинено жодного правопорушення, тому є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, так як обставин зазначені у оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, а саме 23 січня 2020 року ніяких представників КП БМР «Муніципальна варта» у цей день до магазину не приходило та ніяких документів не складалось.

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

У той же час, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Втім, як вбачається із пояснень у судовому засіданні та тексту самого протоколу, його у порушення вищенаведеної норми права, не було вручено позивачу у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до приписів ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Також, відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що остання 23 січня 2020 року близько 18.05 год. в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 здійснила продаж горілки (в кількості 150 грам та вартістю 30 гривень) на розлив для споживання на місці без статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушила вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напої, тютюнових виробів та пального», стаття 15-3.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 КУпАП порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В протоколі № 26/20 від 23 січня 2020 року зазначено, що до нього додається фото та відео фіксація правопорушення та пояснення гр. ОСОБА_3 .

Однак, з боку відповідача не було надано до суду в підтвердження правомірності складання протоколу зазначеної відео фіксації.

Але, як в адміністративному позові так і в судовому засіданні представником позивача наголошувалося на тому, що 23 січня 2020 року ніяких представників КП БМР «Муніципальна варта» у цей день до магазину не приходило та ніяких документів не складалося.

З боку відповідача, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на якого покладається, не надав жодного належного та допустимого доказу в зворотному.

Надаючи до суду в якості доказу відеозапис щодо перевірки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , оглянувши його в судовому засіданні судом встановлено, що зазначена перевірки відбувалася саме 22.01.2020 року, а не 23 січня 2020 року ( складений протокол ), що в подальшому стало підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Крім того, не встановлено в судовому засіданні та не доведено з боку відповідача, що дійсно 23 січня 2020 року в зазначеному магазині відбувалося вживання алкогольних напоїв.

Отже, в порушення вимог статті ст. 256 КУпАП складаючи протокол про адміністративне правопорушення, що в подальшому слугувало прийняття відповідачем оскаржуваної постанови не було встановлено час вчення адміністративного правопорушення.

До того ж, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, що в зазначеному магазині є ще окрема кімната, яка використовується для вживання спиртних напоїв, так як з боку відповідача таких доказів суду не було надано.

Наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_3 від 23.01.2020 року не містять відомостей про вживання спиртних напоїв в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а мають лише відомості про придбання 3 стаканів горілки по 50 грам за 10 грн. за 1 станка ( а. с. 37 ), оскільки продавець зазначеного магазину має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями на винос і на розлив.

До того ж, в зазначеному поясненні ОСОБА_3 вбачається, що останній купив 3 стаканчика горілки по 50 грам за 10 грн. за 1 стакан о 18 годині 05 хвилин у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на вул. Вокзальна, хоча позивач, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення працювала продавцем продовольчих товарів у магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою:АДРЕСА_1.

Також, не заслуговує на увагу і наявна в матеріалах справи фото таблиця, на яку посилався представник відповідача, де зазначено п`ять стаканів на столі, чотири з яких мають зміст наповнення білої речовини, так як не можливо встановити це місце та з якого не вбачається, що вживання алкоголю здійснювалося саме в магазині де працювала позивач.

На відеозапису, яке було додано відповідачем для огляду в судовому засіданні де здійснювалася перевірка 22 січня 2020 року, про що не спростовано представником відповідача, дійсно наявна кімната з ліва, однак на відео не було зафіксовано жодних людей, які за столом розпивають спиртні напої.

Представник позивача в судовому засіданні наголошувала на тому, що дійсно така кімната має місце, однак використовується для працівників магазину, як службове приміщення.

Також, допитаний свідок в судовому засіданні 02.07.2020 року ОСОБА_6 пояснила, що коли її запросили в якості свідка в приміщення магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , остання не бачила щоб хтось розпивав спиртні напої у зазначеному приміщенні. Коли відбувалася перевірка, свідок не пам`ятає. Вона лише підписала протокол.

Свідчення свідка ОСОБА_4 , що перевірка відбувалася саме 23.01.2020 року, суд надає критичної оцінки, так як зазначена особа є зацікавленою та її свідчення спростовуються вищезазначеними доказами.

До того ж, крім пояснень свідка, інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення саме 23.01.2020 року матеріали справи не містять.

Окрім цього, сам свідок наголосив, що фіксації події, що мала місце 23.01.2020 року не має, так як не зберіглася.

Всупереч вимогам закону, суб`єктом владних повноважень не було надано жодного доказу в обґрунтування законності винесення ним постанови та накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 156 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи.

Як встановлено вище, позивач працює продавцем у магазині-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1 », зареєстрованому на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , номер запису у ЄДР 2 042279 від 03.12.2019.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 здійснює, зокрема, наступний вид підприємницької діяльності: Код КВЕД 56.30 Обслуговування напоями.

Крім того, згідно Класифікатора видів економічної діяльності 2010: Клас 56.30 Обслуговування напоями включає приготування і обслуговування напоями для негайного споживання на місці.

Право роздрібної торгівлі алкогольними напоями надано ФОП ОСОБА_2 на підставі ліцензії, виданої ГУ ДФС у Київській області, реєстраційний номер: 1906564 від 18.12.2019 року (термін дії ліцензії з 28.12.2019 року до 28.12.2020 року).

У ліцензії за реєстраційним номером 1906564 від 18.12.2019 року на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями зазначено адресу місця торгівлі: АДРЕСА_1 магазин- кафе 42 м.кв ., що відповідає фактичному місцю здійснення господарської діяльності та КВЕД ФОП ОСОБА_2 .

Отже, приватний підприємець ОСОБА_2 , на якого зареєстрований магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», має належним чином оформлену дійсну ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями на розлив. При цьому у графі «Місце здійснення діяльності» зазначена фактична адреса місця розташування магазину-кафе.

Тому, магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому позивач працює продавцем, згідно вимог чинного законодавства, за наявності дійсної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, має всі законні підстави здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями на винос і на розлив.

Зазначене не було спростовано і представником відповідача в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, що позивач дійсно має право на роздрібної торгівлі алкогольними напоями та здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями розлив та на винос.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставин, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що остання здійснила продаж горілки (в кількості 150 грам та вартістю 30 гривень) на розлив для споживання саме на місці ( в магазині ) без статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушила вимоги Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напої, тютюнових виробів та пального», стаття 15-3 КУпАП.

Однак, зазначене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи у зв`язку із вищенаведеним.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтею 73 цього Кодексу зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 2, 5, 7-12, 17-20, 22, 25, 72-77, 78, 90, 126, 139, 159-161, 205, 257-259, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 9, 10, 245, 247, 252, 254, 256, 268, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Постанову № 105 від 28 лютого 2020 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області відносно ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 156 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2020 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов