Справа № 826/13502/17
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року м. Київ № 826/13502/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.07.2017 нею отримано оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким контролюючим органом самостійно було визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 17 379,43 грн.

Разом з тим, позивачка наголошує, що вказане податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято протиправно, без врахування норм діючого законодавства та фактичних обставин.

Пояснює, що вона є суб`єктом господарювання та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 26.01.2017 № з 14.09.2011 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа. Основним видом моєї господарської діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Додає, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує єдиний податок.

Так, 22.06.2004 між позивачем, як покупцем та Дочірнім підприємством «Соларіс Трейд Інвестментс Україна» (продавець) укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень № 3894, згідно з яким продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлові приміщення, що складають 7/100 частин від домоволодіння, а саме: підвал: з прим. № 1 по прим. № 9 площею 174,2 кв.м., І поверх: з прим. № 10 по прим. № 17, прим І площею 2,4 кв.м., прим. II площею 1,5 кв.м., всього площею 148,2 кв.м. Загальна площа відчужуваних приміщень 322,4 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, бул. Івана Лепсе, 49.

Звертає увагу, що згідно з реєстраційним посвідченням зазначені нежитлові приміщення зареєстровані за позивачем на праві приватної власності, про що внесено запис в реєстраційну книгу № д.7П-192 за реєстровим № 2195-П.

Між тим позивачка наголошує, що будь-яких документів щодо отримання у власність чи користування земельної ділянки за вказаною вище адресою нею не укладались, що свідчить про незаконність на необґрунтованість прийняття спірного рішення.

Додає, що питання наявності права власності чи користування нею земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Київ, бул. І. Лепсе, 49 та законності визначення земельного податку з вказаної земельної ділянки, вже неодноразово були предметом дослідження у судовому процесі.

Позивач також додає, що у відповідача відсутні документи, на підставі яких позивачеві визначено податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб та не підтверджено наявності грошової оцінки землі та інших відомостей для визначення суми податкового зобов`язання в процесі адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення.

При цьому, згідно з базою даних Державного земельного кадастру, що розташований на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , не має ні кадастрового номеру, ні меж земельної ділянки, ідентифікованою з ОСОБА_1 ..

Тобто, на думку позивача, до тепер у Державному земельному кадастрі не існує даних щодо земельної ділянки, на якій розташоване зазначене нежитлове приміщення, та які могли бути підставою, відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України, для нарахування земельного податку стосовно цієї земельної ділянки.

За твердженням позивача відповідач, як під час прийняття податкового повідомлення - рішення від 28.04.2017 №1, так і адміністративного оскарження такого рішення фіскального органу, виходив виключно з загальних норм ПК України, якими врегульовано процедуру визначення органами ДФС сум земельного податку, уникаючи при цьому питання, яким чином та на підставі яких документів було зроблено його розрахунок.

При цьому, позивач також додає, що розрахунок податкового зобов`язання доданий до податкового повідомлення-рішення, складений з порушенням вимог ПК України, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, що належить позивачу, не має ні кадастрового номеру та меж земельної ділянки, з огляду на що, за словами позивача, не є зрозумілим, яким чином відповідачем розраховано суму вказаного податку.

Підсумовуючи викладене позивач просить суд скасувати спірне рішення.

Позиція відповідача.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Пояснює, що до фізичній особі ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 22.06.2004, зареєстрований в реєстрі за № 3894, перейшло право власності на нежилі приміщення, що складають 7/100 частин від домоволодіння, а саме: підвал: з прим. № 1 по № 9 - площею 174,2 кв.м., І поверх: з прим. № 10 по прим. № 17, прим. І площею -2.4 кв.м, прим. II площею -1.5 кв.м, всього площею - 148,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно даних ГУ ДФС у м. Києві позивач перебуває на обліку, як платник земельного податку за земельну ділянку під нежитловим приміщенням яке розташоване в АДРЕСА_2 , яка відноситься до 31-ї економіко- планувальної зони. Грошова оцінка з 01.01.2017 становить 961,04 грн/кв.м. Нормативно грошова оцінка в 2017 році за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,04539 га (453,9 кв.м.) становить:

453.9 кв.м. х 961,04 грн х 2 х 1.05 х 1,249 х 1.433 х 1.06 = 1737942.63 грн.

Де: 453,9 кв.м - площа земельної ділянки на яку нараховувався податок;

961,04 грн - грошова оцінка за 1 кв.м (рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Рішення вводиться в дію з 01.07.2015 (згідно з рішенням КМР від 10.12.2014 № 565/565);

2 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки;

1.5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 14.01.2015 року №6-28-0 22-215/2-15;

1,443 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016 року №6-28-0 22-201/2-16;

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель,затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 року № 22-28-0,22-443/2-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

При цьому, за твердженням відповідача, ставка земельного податку в 2017 році обраховується відповідно до п. 5 додатку 3 «Положення про плату за землю в місті Києві» до рішення Київської міської Ради від 23.06.2011 № 242/5629 зі змінами та доповненнями, та становить - 1%, з огляду на що відповідно сума земельного податку за 2017 рік розрахована ОСОБА_1 за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 становить: 1737942,63 грн. х 1 % = 17379,43 грн.

За словами відповідача, з набуттям ознак суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

За висновком представника податкового органу, у разі придбання будівлі або споруди на підставі цивільно-правової угоди, фізична особа (фізична особа - підприємець) повинна з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачувати земельний податок на загальних підставах за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина), з урахуванням площі прибудинкової території. Тобто на момент набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Підсумовуючи викладене представник відповідача наголошує на правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

У додаткових пояснень позивач наголосила на необґрунтованості заперечень відповідача, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою суду від 25.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За результатами судового засідання 22.02.2018 ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28.04.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 1, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 17379,43 грн.

Зазначене податкове зобов`язання визначено позивачу на загальну площу нежитлових приміщень - 0,04539 га (453,9 кв.м.), які знаходяться за адресою: м. Київ по АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_5 .

В той же час, право приватної власності позивача на нерухоме майно загальною площа відчужуваних приміщень площею 322,4 кв.м. підтверджується наявним у матеріалах справи копією договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 22.06.2014 (т. 1 а.с.19).

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що земельний податок розрахований згідно даних державного земельного кадастру на земельну ділянку за адресою: м. Київ по АДРЕСА_5 , яка відноситься до 31 економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони становить 961,04 грн./кв.м. Сума земельного податку за земельну ділянку площею 453,9 кв.м. становить:

453.9 кв.м. х 961,04 грн х 2 х 1.05 х 1,249 х 1.433 х 1.06 = 1737942.63 грн.

Де: 453,9 кв.м - площа земельної ділянки на яку нараховувався податок;

961,04 грн - грошова оцінка за 1 кв.м (рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Рішення вводиться в дію з 01.07.2015 (згідно з рішенням КМР від 10.12.2014 № 565/565);

2 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки;

1.5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 14.01.2015 року №6-28-0 22-215/2-15;

1,443 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016 року №6-28-0 22-201/2-16;

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 року № 22-28-0,22-443/2-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

1% - відсоток ставки земельного податку.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення таким, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакцій чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

В силу вимог підпункту 270.1.1 та 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Між тим, положеннями частин. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні положення закріплені також в частині першій статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно з пункту 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Аналіз наведених норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

В той же час, за приписами пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку, є дані державного земельного кадастру.

Згідно з частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 Земельного кодексу України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Згідно п/п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Так, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1 статті 271 ПК України). При цьому, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України).

При розрахунку земельного податку відповідачем було застосовано ставку земельного податку у розмірі 1% відповідно до статті 274 ПК України.

В матеріалах справи міститься витяг з технічної документації № Ю-29078/2004 від 16.08.2004 № 563 (том 1 а.с. 41) Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про нормативно грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий № 69:098:001), розташованої за адресами: АДРЕСА_2 .

Зі змісту такої довідки видно, що площа земельної ділянки становить 453,90 кв.м. (за даними відповідача 453,90 кв.м.); коефіцієнт на функціональне використання земельної ділянки становить - 2,5 (за даними відповідача - 2); узагальнюючий локальний коефіцієнт - 1,08 (за даними відповідача - 1,05); коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1,13 (за даними відповідача - 1,249); коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1.433 (за даними відповідача - 1,182); нормативно грошова оцінка частини земельної ділянки - 374330,87 грн.

Тобто, порівнюючи показними нормативно грошової оцінки, зазначені у витягу з технічної документації № Ю-29078/2004 від 16.08.2004 № 563 (том 1 а.с. 41), виданої Головним управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та показники розрахунку податкового повідомлення-рішення, які зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що такі показники є різними, оскільки відповідачем у даному випадку використовувались інші дані щодо коефіцієнту на функціональне використання земельної ділянки, узагальнюючого локального коефіцієнту, коефіцієнту індексації грошової оцінки, а також відсоткової ставки земельного податку.

При цьому, суд звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачем так і не надано суду витягу з технічної документації з показниками, які б відповідали показникам, визначеними податковим органом у розрахунку до податкового повідомлення-рішення, які б надали суду можливість пересвідчитись у правомірності нарахування податковим органом позивачу грошового зобов`язання з земельного податку фізичних осіб за 2017 рік.

Більш того, варто також звернути увагу відповідача на те, що податкове зобов`язання визначено позивачу відповідачем у розрахунку до податкового повідомлення-рішення на загальну площу нежитлових приміщень - 453,9 кв.м., тоді як право приватної власності позивача на нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 22.06.2014 (т. 1 а.с.19) та складає площу лише 322,4 кв.м., що також свідчить про визначення відповідачем позивачу більшого розміру площі нежитлових приміщень на 131,5 кв.м. та відсутність будь-яких обрунтувань щодо наведеного.

Матеріали справи також не містять витягу з технічної документації з показниками щодо площі нежитлових приміщень 322,4 кв.м, які належить позивачу на праві власності.

Суд звертає увагу відповідача, що в силу п. 286.1. ПК України на позивача не покладено функцій отримання та/або оновлення інформації відносно оцінки землі та складових формули нарахування, ці дані отримуються та формуються за профільними органами та за запитом фіскальних органів. Нездійснення таких запитів, невикористання оновленої інформації, наявність якої є очевидною, не може покладати на платника податків додаткових податкових зобов`язань, вчинених на підставі застарілої (неправдивої) інформації.

Таким чином, беручи до уваги викладені обставини, в контексті зазначених норм діючого законодавства на момент прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, суд дійшла висновку, що податковим органом невірно розраховано суму податкового зобов`язання, встановленого оскаржуваним рішенням.

Аналогічна позиція викладене у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 826/15139/16 (К/9901/1450/17).

Суд зазначає, що податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, не забезпечив виконання передбаченого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності свого рішення у випадку заперечення проти позову.

За таких обставин суд вказує на те, що відповідачем не було обґрунтовано розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, суд акцентує увагу, що на суд не покладено функцій перерахунку чи розрахунку податку, обов`язок щодо чого в силу вищенаведеного був покладений на податковий орган.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем не доведено законності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та не доведено обґрунтованості розрахунку суми земельного податку з фізичних осіб, визначеному у такому податковому повідомленні-рішенні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1, прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980) сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін