Справа № 440/3559/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р. Справа № 440/3559/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2020, суддя Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 31.01.20 по справі № 440/3559/19

за позовом Диканського комбінату комунальних підприємств

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування у частині податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Диканський комбінат комунальних підприємств", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині застосування (нарахування) грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 970507,70 грн та пені у сумі 128119,27 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач нараховував та утримував податок з доходів фізичних осіб за період з січня 2016 року по грудень 2017 року, проте несвоєчасно перераховував його до бюджету, що є підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України. Натомість, контролюючий орган застосував до позивача штраф відповідно до статті 127 Податкового кодексу України, що не відповідає правильному застосуванню цієї норми та висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 809/964/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 811/616/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 812/916/17. Також контролюючим органом неправильно здійснений розрахунок штрафу за період з січня 2018 року по грудень 2018 року, адже штраф застосований до позивача відразу у розмірі 75 відсотків від суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, тоді як застосуванню такого розміру штрафу передує застосування штрафу у розмірах 25 відсотків та 50 відсотків від суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Нарахування пені ГУ ДФС у Полтавській області на підставі підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 12 ПК України є протиправним, оскільки податкове зобов`язання, на суму якого нараховано пеню, визначено не контролюючим органом, а платником податку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині застосування (нарахування) грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 970507,70 грн (дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот сім гривень сімдесят копійок) та пені у сумі 128119,27 грн (сто двадцять вісім тисяч сто дев`ятнадцять гривень двадцять сім копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) на користь Диканського комбінату комунальних підприємств (вул. Гоголя, буд.2, смт. Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500, ідентифікаційний код 32546679) судові витрати у загальній сумі 36479,40 грн (тридцять шість тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень сорок копійок), в.ч. витрати зі сплати судового збору у сумі 16479,40 грн (шістнадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень нуль копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Головним управлінням ДПС у Полтавській області, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем несвоєчасно перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 910039,76 грн, в тому числі за січень-грудень 2016 року на суму 482769,83 грн, січень грудень 2017 року на суму 423976,57 грн, січень 2018 року на суму 3293,36 грн. Якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент несе відповідальність, передбачену статтею 127 Податкового кодексу України, що підтверджується правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 02 березня 2018 року у справі № 820/6196/16. Нарахування пені у сумі 128119,27 грн правомірно здійснено контролюючим органом на підставі підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 12 ПК України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача (Чайка М.Г.) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача (Дубинка Ю.С.) в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 18 березня 2019 року по 12 квітня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Полтавській області проведена планова виїзна документальна перевірка Комунального підприємства «Диканський комбінат комунальних підприємств» з питань правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

Перевіркою встановлено порушення КП «Диканський комбінат комунальних підприємств» вимог пункту 54.2 статті 54, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, абзацу «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України внаслідок неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період січень листопад 2018 року на загальну суму 487260,78 грн та несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 910039,76 грн, в тому числі на суму 482769,83 грн за січень-грудень 2016 року; на суму 423976,57 грн за січень-грудень 2017 року та на суму 3293,36 грн за січень 2018 року.

За результатами перевірки складений акт від 19 квітня 2019 року № 518/16-31-13-06-14/32546679 та 13 травня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким КП «Диканський комбінат комунальних підприємств» збільшено грошове зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1585887,75 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 487260,78 грн; штрафними санкціями на суму 970507,70 грн, пенею на суму 128119,27 грн.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 13 травня 2019 року штрафні (фінансові) санкції застосовані до платника податку на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, а пеня визначена відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу.

Позивач не погодився із вказаним податковим повідомленням-рішенням в частині збільшення грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 970507,70 грн та пенею на суму 128119,27 грн та звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 травня 2019 року в цій частині грошового зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з безпідставного застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 127 Податкового кодексу України та нарахування пені за несвоєчасну сплату позивачем грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За приписами пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Кодексу).

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом (пп. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168 Кодексу).

Враховуючи викладене, КП «Диканський комбінат комунальних підприємств», як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб, мав сплачувати (перераховувати) податок до бюджету до або під час виплати заробітної плати працівникам, а у випадку нарахування заробітної плати, але її невиплати, проводити перерахування податку до бюджету у строки встановлені Податковим кодексом України як для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, в перевіреному періоді підприємством КП «Диканський комбінат комунальних підприємств»:

- виплачувались доходи працівникам у вигляді заробітної плати, податок на доходи фізичних осіб за період січень листопад 2018 року на загальну суму 487260,78 грн. утримувався, але не перераховувався до бюджету;

- виплачувались доходи працівникам у вигляді заробітної плати, податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 910039,76 грн, в тому числі на суму 482769,83 грн за січень-грудень 2016 року; на суму 423976,57 грн за січень-грудень 2017 року та на суму 3293,36 грн за січень 2018 року утримувався, однак до бюджету в терміни встановлені Податковим кодексом України перераховувався несвоєчасно.

Таким чином, позивачем допущено порушення п. 54.2 ст. 54, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що неперерахування та несвоєчасність перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб позивачем не заперечується.

Відповідальність за порушення вимог податкового законодавства передбачена Главою 11 Податкового кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо (ч.1 ст.115 ПК України).

Згідно з п. 127.1. ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Враховуючи викладене, приписами статті 127 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

При цьому, кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Таким чином, розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

При цьому, колегія суддів відхиляє аргументи позивача щодо неправильної кваліфікації податковим органом податкового порушення, оскільки, на думку платника податків в даному випадку має місце порушення правил сплати (перерахування) податків відповідно до ст.126 а не ст. 127 ПК України, з огляду на наступне.

Так, податковим правопорушенням відповідно до статті 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Отже, кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, також викладено в рішенні Верховного Суду України від 22.03.2016 по справі (813/6774/13-а), в якому зазначено, що положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі №820/11382/15.

У постанові від 21 січня 2020 року у справі №820/11382/15 Верховний Суд зазначає, що податковим правопорушенням відповідно до ст. 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового забезпечення, але з затримкою (несвоєчасно).

На підставі аналізу зазначених норм права судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробила правовий висновок, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Отже, встановлені колегією суддів обставини справи свідчать про те, що Комунальним підприємством "Диканський комбінат комунальних підприємств" як податковим агентом допущено несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, при його неперерахуванні, а також фактичному нарахуванні та утриманні при виплаті доходу працівникам у вигляді заробітної плати, що відповідає складу порушення, передбаченому статтею 127 Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про правомірність застосування відповідальності до платника податків на підставі статті 127 Податкового кодексу України

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог Диканського комбінату комунальних підприємств про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині застосування (нарахування) грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 970507,70 грн, а тому рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Щодо скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині застосування пені у сумі у сумі 128119,27 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, нарахування пені контролюючим органом у сумі 128119,27 грн здійснено на підставі підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 12 ПК України.

Позивач аргументуючи свою правову позицію вказує на невірний розрахунок суми пені контролюючим органом.

Так, відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день ( абзац перший пункту 129.4 статті 129 ПК України).

Відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України, при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання».

Згідно з абзацем другим пункту 129.4 статті 129 ПК України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день."

Як вбачається із даних оборотно-сальдових відомостей та інших первинних документів, позивачем самостійно визначені до сплати податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, внаслідок чого, нарахування пені відповідач мав здійснити на підставі підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України.

Таким чином, пеня має бути нарахована за кожний календарний день прострочення, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що сума пені, з урахуванням розрахунку позивача, який не заперечує про наявність підстав для сплати пені, але в меншому розмірі відповідно до вимог підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України, становить 58127,93 грн (різниця з розрахунком на підставі підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України складає 69991,34 грн).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та дійшов до необґрунтованих висновків, а тому колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині нарахування пені у сумі 69991,34 грн, та прийняття нового рішення в зазначеній частині , яким у задоволенні даних позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його часткового скасування та часткового задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті частково судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, з прийняттям постанови про часткову відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 по справі № 440/3559/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог Диканського комбінату комунальних підприємств про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 травня 2019 року в частині застосування (нарахування) грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 970507,70 грн (дев`ятсот сімдесят тисяч п`ятсот сім грн. 70 коп.) та частини пені у сумі 69991,34 грн (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яноста одна грн. 34 коп.).

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні даних позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 по справі №440/3559/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 31.07.20.