Справа № 824/1429/19-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1429/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

30 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача -Беженара О.Ф.

представника відповідача- Гроссу Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 165о/с від 24.10.2019 р. в частині звільнення ОСОБА_1 інспектора сектору реагування патрульної поліції Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідком проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування, яким встановлено, що позивач, достовірно знаючи, що поліцейський ОСОБА_2 має намір вчинити дисциплінарний проступок, а саме, вимога до громадянина "А" надати грошові кошти в сумі 7000 грн. за не притягнення до адміністративної відповідальності, не вжив жодних заходів щодо його стримування та інформування про вказану подію своєму керівництву. За результатами проведеного службового розслідування та на підставі наказу № 610 від 04.10.2019 р., позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" згідно з наказом № 165о/с від 24.10.2019 р. Позивач вважає, що наказ про його звільнення зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, під час службового розслідування не з`ясовані обставини, які б давали підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. На його думку, твердження щодо отримання ним від громадянина "А" неправомірної вигоди в сумі 7000 грн., є безпідставними, оскільки, станом на день подачі позовної заяви, повідомлення про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з корупцію, йому не оголошувалось та не вручалось. Окрім того, зазначає, що будь-якого відношення щодо отримання 07.09.2019 р. неправомірної вигоди він не має, та допитаний під час досудового розслідування як свідок. Таким чином, позивач вважає, що не порушував вимоги Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, а тому, на його думку, його вина у вчиненні дисциплінарного проступку жодними доказами не доведена.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2015 року по січень 2017 року проходив службу в органах Національної поліції України та був звільнений. В жовтні 2017 року його прийнято на службу в Національну поліцію України на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Сокирянського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (далі - СРПП №1 Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області), лейтенант поліції (а.с.20-21, 171).

07.09.2019 р. заступником начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області М.Горбаном складено доповідну записку на ім`я начальника ГУНП в Чернівецькій області А.Дмитрієва, у якій зазначено, що до ГУНП в Чернівецькій області надійшла інформація про те, що 07.09.2019 р., близько 12 год. 30 хв., у м.Кельменці Чернівецької області працівниками УСБУ в Чернівецькій області спільно з працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, задокументований факт отримання у громадянина «А» неправомірної вигоди у сумі 7000 грн. інспектором СРПП №1 Сокирянського відділення поліції Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1, який перебував поза службою, без однострою та вогнепальної зброї. Попередньою перевіркою встановлено, що поліцейський ОСОБА_1 вказану неправомірну вигоду повинен був передати інспектору СРПП № 2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2. за вирішення питання щодо не притягнення громадянина «А» до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП. Факт вчинення громадянином «А» адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, був виявлений ОСОБА_2 напередодні, під час несення ним служби у складі наряду ГРПП. 07.09.2019 року поліцейського ОСОБА_2 , який перебував на службі, в однострої та з вогнепальною зброєю, затримано у порядку ст.208 КПК України, у с.Дністрівка Кельменецького району Чернівецької області. На даний час процесуальний статус поліцейського ОСОБА_1 невідомий. У зв`язку із цим, М.Горбан у доповідній записці клопотав про призначення за вказаним фактом службового розслідування (.а.с.59-60).

З аналогічним змістом заступником начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області М.Горбаном подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Чернівецькій області А.Дмитрієва ( 72;.с.64).

Начальником управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області Г.Федорюком 07.09.2019 р. складено інформаційну довідку про правопорушення або подію на ім`я начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України Оксани Хоменко з викладом обставин, що є аналогічним змісту інформаційної довідки (а.с.61-62).

За фактом порушення службової дисципліни поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно наказу ГУНП в Чернівецькій області від 09.09.2019 р. №1137 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію (а.с.57-58).

Згідно повідомлення від 17.09.2019 р. № 28-2192-19, направленого прокурором у кримінальному провадженні В.Федюком - заступнику начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області М.Горбану, прокуратурою Чернівецької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000145 від 05.09.2019 р. за ч.3 ст.368 КК Україна за фактом вимагання інспектором СРПП №2 Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_2. неправомірної вигоди у ОСОБА_3 в сумі 7 тис. грн. за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності передбаченої ст.130 КУпАП. За результатами досудового розслідування, 08.09.2019 р. інспектору поліції ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та 09.09.2019 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави. Крім цього, 09.09.2019 р. ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області підозрюваного ОСОБА_2 відсторонено від займаної посади інспектора СРПП №2 Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області на строк по 01.11.2019 р. включно (а.с.100-107).

Згідно повідомлення ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 08.09.2019 р., яке міститься в матеріалах службового розслідування, зазначено, що 05.09.2019 р. громадянин ОСОБА_3 (громадянин «А»), перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ-2107», д.р.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням по вул.Хотинській смт.Кельменці Чернівецької області та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Пежо-807», водієм якого був громадянин ОСОБА_4 , внаслідок чого зазначені автомобілі зазнали незначних механічних пошкоджень. Про ДТП ОСОБА_4 повідомив на спецлінію « 102». На місце події виїхав екіпаж сектору реагування патрульної поліції (СРПП) Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області у складі поліцейських відділу поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . В свою чергу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на місці події досягли домовленості щодо порядку та розміру причинених діями ОСОБА_3 збитків і останній в повному обсязі відшкодував заподіяну ОСОБА_4 шкоду, в свою чергу останній відмовився від будь-яких претензій до ОСОБА_3 , про що написав відповідну заяву з проханням припинити розгляд повідомлення за фактом ДТП. Також у повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що підстав для втручання органів поліції у правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає, з метою заволодіння грошима ОСОБА_3 , повідомив останньому, що він підозрює ОСОБА_3 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, через що останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, що в свою чергу передбачає позбавлення порушника права керування транспортним засобом. В якості підтвердження реальності настання для ОСОБА_3 негативних наслідків посвідчення водія у нього було вилучено. Після цього, ОСОБА_2 , розуміючи, що ОСОБА_3 усвідомлює реальну можливість бути позбавленим права керування транспортним засобом, висловив йому вимогу надати неправомірну вигоду за не вжиття заходів до притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та повернення вилучених прав на керування транспортним засобом. Розмір цієї вимоги був визначеним ОСОБА_2 у сумі 7000 грн. При цьому, задля унеможливлення викриття своїх дій, ОСОБА_2 вимагав у ОСОБА_3 надати вказану неправомірну вигоду до кінця робочого дня у найкоротший термін. ОСОБА_3 погодився надати вказану неправомірну вигоду, а також зазначив, що йому потрібен час, щоб зібрати визначену грошову суму, на що ОСОБА_2 погодився. Крім цього, ОСОБА_2 , для створення уяви щодо невідворотності притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст.130 КУпАП у разі ненадання ним неправомірної вигоди, змусив останнього написати пояснення про фактичне вживання алкоголю та відмову від проходження огляду, а також відібрав від ОСОБА_3 інше пояснення, в якому були відсутні відомості про перебування того у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом. У повідомленні про підозру також зазначено, що згодом ОСОБА_3 провідомив ОСОБА_2 про неможливість знайти обумовлену суму, однак останній наполягав на прискоренні процессу передачі коштів. Надалі, ОСОБА_2 , побоюючись, що ОСОБА_3 звернеться у правоохоронні органи та повідомить про наявну корупційну діяльність, задля приховування факту вимагання неправомірної вигоди, вирішив залучити до одержання коштів сторонню особу, яку ОСОБА_3 через позитивне дружнє ставлення, не буде викривати правоохоронним органам. В якості такої особи ОСОБА_2 вирішив залучити ОСОБА_1 , співробітника Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області та знайомого ОСОБА_3 . Зателефонував ОСОБА_1 , ОСОБА_2 попросив його забрати у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7000 грн. та передати йому посвідчення водія. У подальшому, ОСОБА_2 , одержавши згоду ОСОБА_1 щодо посередництва, зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що з приводу одержання прав на керування транспортним засобом та надання неправомірної вигоди тому слід спілкуватись виключно з ОСОБА_1 . В подальшому ОСОБА_2 було проінформовано ОСОБА_1 , що йому буде надано посвідчення на право керування транспортним засобом ОСОБА_3 , яке той має передати останньому та отримати за це суму 7000 грн., яку після одержання передасть ОСОБА_2 . У повідомленні про підозру зазначено, що вранці 07.09.2019 р., ОСОБА_2 діючи з метою завершення свого злочинного умислу, надав ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортним засобом ОСОБА_3 . Цього ж дня, за попереднім домовленням з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийшов до його домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , де, діючи за вказівкою ОСОБА_2 , передав ОСОБА_3 посвідчення на право керування транспортним засобом та отримав від нього 7000 грн., призначені для передачі ОСОБА_2 . Про отримання вказаної грошової суми ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 засобами мобільного зв`язку. Після одержання вказаних коштів ОСОБА_1 для передачі ОСОБА_2 вказаний факт був викритий працівниками правоохоронних органів (а.с.103-105).

Дисциплінарною комісією за наслідком службового розслідування за вказаним вище фактом, розглянуто відповідні матеріали та 23.09.2019 р. складено висновок службового розслідування. Згідно змісту складеного висновку, комісією встановлено, що для приховання своїх протиправних дій ОСОБА_2 до їх вчинення залучив ОСОБА_1 , який, перебуваючи на службі в Національній поліції України, будучи зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_2 , хибно розуміючи поняття взаємодопомоги та корпоративної етики, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їхні негативні наслідки, також вступив у неділові стосунки з громадянином «А» та отримав від нього на користь ОСОБА_2 неправомірну вигоду в сумі 7000 грн. На підставі зазначених висновків, дисциплінарною комісією вирішено, серед іншого, вважати відомості, що стали підставою службового розслідування такими, що підтвердилися. Встановлено, що ОСОБА_1 допустив порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні Присяги працівника поліції, невиконанні вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1,6,11,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог п.1 розділу II, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, за що до останнього вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с.112-125).

Згідно з пунктом 2 наказу ГУНП в Чернівецькій області № 610 від 04.10.2019 р., за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні Присяги працівника поліції, невиконанні вимог п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1,6,11,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог п.1 розділу II, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. №1179, до інспектора СРПП №1 Сокирянського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с.127-128).

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області генерала поліції третього рангу Дмитрієва А.А. №165 о/с від 24.10.2019 р. (по особовому складу) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, на підставі статті п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - інспектора СРПП №1 Сокирянського ВП Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 24.10.2019 р. (а.с.133).

Позивач вважає, що його звільнено незаконно, у зв`язку з чим звернувся до суду з указаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено суду правомірність прийнятого рішення в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення та законність його звільнення. Натомість позивачем на підтвердження заявлених вимог доказів не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію України" від 2 липня 2015 року №580-VIII (в редакції, чинній на момент винесення спірного наказу, далі - Закон №580-VIII).

Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ч.1 ст.1 Закону №580-VIII).

Основні обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону №580-VIII.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року №2337-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Статут).

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Частиною першою статті 1 Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до положень статті 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення та його види визначенні ст.13 Статуту.

Аналіз наведених положень є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Статтею 14 Статуту закріплено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч.2 ст.14 Статуту).

Згідно з п.3 ст.14 цього Статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (п.4 ст.14 Статуту).

Поряд з цим, ч.7 ст.19 Статуту врегульовано, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції ухвалу.

Із матеріалів справи слідує, що саме за порушення позивачем вище наведених положень чинного законодавства, що чітко визначає вимоги до службової дисципліни поліцейського, до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Так, під час проведення службового розслідування комісією було встановлено, що позивач допустив порушення вимог пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1,6,11,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог п.1 розділу II, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських.

До такого висновку комісія дійшла на підставі матеріалів службового розслідування, якими задокументовано отримання позивачем від ОСОБА_3 грошової суми в якості неправомірної вигоди для подальшої її передачі ОСОБА_2 , за не притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, який був викритий працівниками правоохоронних органів.

У межах проведення службового розслідування дисциплінарна комісія запропонувала ОСОБА_1 надати пояснення, однак, останній, у відповідності до ст.63 Конституції України, він надання будь-яких пояснень за фактом його затримання працівниками УСБУ в Чернівецькій області, яке мало місце 07.09.2019 р. відмовився (а.с.83).

Разом з тим, згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , відібраних 17.09.2019 р., останній пояснив, що після зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 , він досяг домовленості з останнім щодо відшкодування завданих збитків. Під час спілкування з ОСОБА_2 , який приїхав на виклик, останній наголосив, що ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував вирішити все на місці, а саме передати йому 7 тис.грн. ОСОБА_3 зазначив у поясненнях, що після цього його відпустили для збору коштів. Згодом, ОСОБА_2 зателефонував йому і повідомив, що кошти необхідно передати односельчанину ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , якому ОСОБА_2 в свою чергу віддасть його права. Також ОСОБА_3 зазначив, що згодом він зустрівся з ОСОБА_1 за місцем свого проживання в с.Бабин, якому він передав кошти в розмірі 7 тис.грн. та отримав посвідчення водія (а.с.76).

Позивач в судовому засіданні на запитання суду про підстави його візиту до домогосподарства ОСОБА_3 в поза службовий час пояснив, що ОСОБА_2 попросив передати останньому посвідчення водія та забрати кошти, при цьому будь-які інші обставини йому не були відомі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 на запитання суду чи було відомо ОСОБА_1 обставини передачі коштів в розмірі 7000 грн. для ОСОБА_2 , повідомив, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про те, що вказана сума передається для того, щоб йому повернули посвідчення водія. Зі слів ОСОБА_6 у телефонній розмові ОСОБА_1 запитував чи зібрано кошти, оскільки, він має передати за них посвідчення водія.

Судом першої інстанції допитано позивача в якості свідка, який зазначає, що надані ОСОБА_3 пояснення не відповідають дійсності. Крім того, вважає, що ОСОБА_3 його обмовляє, оскільки він в минулому неодноразово приїздив на виклик дружини ОСОБА_3 з приводу застосування до останньої домашнього насильства.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, в тому числі матеріалами службового розслідування, що позивач, перебуваючи на службі в Національній поліції України, будучи зобов`язаним неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, діючи умисно в інтересах ОСОБА_2 , хибно розуміючи поняття взаємодопомоги та корпоративної етики, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та негативні наслідки, вступив у неділові стосунки з громадянином ОСОБА_7 , та використовуючи своє службове становище, отримав від нього на користь ОСОБА_2 неправомірну вигоду в сумі 7000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 , всупереч наведеним вище обов`язкам, достеменно знаючи про неправомірність дій ОСОБА_2 , не вжив жодних заходів щодо його стримування та інформування про вказану подію своєму керівництву.

Дані обставини також підтверджені показами свідків в ході розгляду даної справи.

Так, допитаний в якості свідка в суді першої інстанції начальник СРПП №1 Кельменецького ВП ОСОБА_5. повідомив, що приїхав на виклик з ОСОБА_2 на ДТП за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, вказав, що відбирав пояснення у ОСОБА_4 , який зазначив, що йому ОСОБА_3 відшкодовано збитки та між ними досягнуто згоди, про що написав відповідні пояснення та заяву про припинення розгляду повідомлення про факт ДТП, в свою чергу ОСОБА_2 допитував ОСОБА_3 , однак їх розмову він повністю не чув. Крім того, зазначив, що зовнішніх ознак перебування ОСОБА_3 у стані сп`яніння не було.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 зазначив, що після оформлення всіх документів на місці ДТП, після того як його учасники роз`їхалися, він помітив, що ОСОБА_3 забув посвідчення водія, тому він попросив ОСОБА_1 , з яким він раніше працював та одночасно був односельчанином ОСОБА_3 передати останньому посвідчення водія та забрати гроші, що були рештою коштів, які ОСОБА_3 зобов`язався відшкодувати ОСОБА_4 . Також він зазначив, що зовнішніх ознак перебування ОСОБА_3 у стані сп`яніння не було.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відразу на місці ДТП досягли згоди, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 відшкодував кошти на місці. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 заявив про відсутність необхідності щодо розгляду його повідомлення за фактом ДТП.

Вказана обставина свідчить про суперечливість в показах свідків в частині характеру та мотивів передачі коштів позивачу ОСОБА_3 .

Крім того, суд вважає сумнівними мотиви поліцейських в участі передачі грошей за відшкодування збитків, завданих ДТП, в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , оскільки сам потерпілий мав би бути зацікавлений в отриманні решти коштів за завдані збитки, натомість він залишив місце пригоди, повідомивши про відсутність претензій, про що свідчать його заява та пояснення.

Таким чином, вище наведені обставини, встановлені в ході судового розгляду, дають підстави для висновку, що дисциплінарна комісія дійшла обґрунтованого висновку, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування є такими, що підтвердилися. Відтак, суд вважає обґрунтованим висновок службового розслідування в частині порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 6, 11, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог п.1 розділу II, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських.

Окрім того, суд звертає увагу, що зі змісту висновку судом встановлено, що невиконання позивачем як працівником поліції службової дисципліни та притягнення його, у зв`язку з цим до дисциплінарної відповідальності, не має відношення до розслідування кримінального провадження, за яким передбачена кримінальна відповідальність.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, в тому числі, пов`язаного з корупцією, йому не оголошувалось та не вручалось. Позивач вважає, що оскільки матеріалами службового розслідування та кримінального провадження не доведено факту вчинення ним будь-якого правопорушення, відтак наказ про його звільнення є незаконним.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи позивача з огляду на те, що судом в ході розгляду справи встановлюються фактичні обставини справи на підставі матеріалів службового розслідування і перевіряється дотримання відповідачем норм діючого законодавства, що регулює питання притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення службової дисципліни. При цьому, на переконання суду, відсутність доведеності його вини у кримінальному правопорушенні, а відтак, як наслідок, відсутність обвинувального вироку у кримінальному провадженні, не може бути підставою для не притягнення його до дисциплінарної відповідальності за не дотримання службової дисципліни.

Крім того, суд наголошує, що кримінальну відповідальність (тобто відповідальність за кримінальне правопорушення, про відсутність якого стверджує позивач) поліцейські несуть окремо від іншої відповідальності, в тому числі і дисциплінарної.

Зокрема, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто, судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

У зв`язку з цим, суд погоджується з висновками відповідача щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінального провадження та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як видно із висновку службового розслідування дисциплінарною комісією при визначені дисциплінарного стягнення було враховано, що дії, вчинені позивачем, носили умисний корисливий характер, всупереч інтересам суспільства і держави та завдань Національної поліції України з протидії злочинності.

Таким чином, судом встановлено, що висновок службового розслідування, складений з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, відтак погоджується з висновками відповідача про те, що оскаржуваний наказ є правомірним, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідає вчиненому позивачем проступку.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 серпня 2020 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Совгира Д. І.