Справа № 360/2536/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2536/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Марківське ОУПФУ), в якому позивачка просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 21 від 03.06.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком згідно ст. 26 розділу III Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27 травня 2020 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 оператором вузлу зв`язку в Марківському районному вузлу зв`язку, з 09.01.2001 по 12.06.2001 касиром-комірником в дочірньому колективному підприємстві «Марківський райсількомунгосп», з 28.06.2001 по 04.02.2002 період одержання допомоги по безробіттю в Марківському районному центрі зайнятості.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка посилається на те, що вона досягла необхідних 59 років 06 місяців, має в наявності страхового страху більше 27 років, тому отримала право на призначення пенсії за віком. 27.05.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Марківського ОУПФУ Луганської області № 21 від 03.06.2020 позивачці було відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки відповідачем не зараховано до стажу позивачки спірних періодів її роботи через виправлення в трудовій книжці в наказі на прийняття на роботу; через допис іншою пастою дати звільнення з роботи, дати та номеру наказу на звільнення; через те, що в довідці № 66 від 01.06.2020, виданій Марківським районним центром зайнятості, початок періоду перебування на обліку вказано з місяця, в якому ОСОБА_1 згідно записів у трудовій книжці вважалася працюючою, та не співпадає з записом у трудовій книжці про дату початку перебування на обліку у центрі зайнятості. Позивачка вважає відмову відповідача протиправною, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а трудовою книжкою позивачки підтверджуються, що в спірні періоди вона дійсно працювала в Марківському районному вузлу зв`язку оператором вузлу зв`язку та в ДКП "Марківський райсількомунгосп" касиром-комірником. В записах в трудовій книжці дійсно є виправлення та написання записів різними пастами, але відповідно до п.4 Постанови КМУ № 301 від 27.03.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Посилання відповідача на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки позивачки не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання їй пенсії за віком. Людина (робітник) не може нести відповідальність за допущення цих помилок та неможливістю на даний час їх виправлення, тим паче такі помилки не повинні впливати на її особисті права, так як відповідальність покладена на керівників підприємств. Також позивачкою при співставленні довідки та записів у трудовій книжці була виявлена допущена фахівцями центру зайнятості орфографічна описка при написанні місяця, в якому була розпочата виплата допомоги по безробіттю, та при зверненні позивачки із зазначеного питання до Марківського районного центру зайнятості була видана нова довідка за № 76 від 12.06.2020, в якій допущена орфографічна помилка була виправлена та, відповідно, зазначений період отримання виплати допомоги по безробіттю в довідці повністю співпадає та узгоджується із записами в трудовій книжці, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

Ухвалою суду від 06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

23.07.2020 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 54-57), в обґрунтування якого зазначив, що Марківський відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій управління, розглянувши заяву позивача від 27.05.2020 № 796 щодо призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняв рішення від 06.06.2020 № 21 про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки згідно наданих позивачем документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний стаж роботи позивачки становить 26 років 01 місяць 22 дні, що не дає права на призначення пенсії відповідно до п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Не включено до загально стажу роботи періоди, зазначені в трудовій книжці позивача, з датою видачі від 07.08.1978: запис № 9 за період роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 в Марківському районному вузлі зв`язку не зараховано через виправлення в наказі на прийняття на роботу; запис № 21 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" не зараховано через допис іншою за кольором пастою дати звільнення з роботи, дати та номеру наказу на звільнення; запис № 21, 22 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" суперечить наданій довідці від 01.06.2020 № 66, виданій Марківським районним центром занятості, згідно якої початок періоду перебування на обліку «з 28.02.2001 по 04.02.2002», тоді як позивач вважалася працюючою в ДКП "Марківський райсількомунгосп". Крім того запис в трудовій книжці не зараховано через допис іншою за кольором пастою номеру наказу на розпочату виплату.

Вищезазначені записи трудової книжки здійснено в порушення вимог п. 2.3 та п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, де передбачено проведення записів в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідальність за правильність та повноту записів у трудовій книжці покладена на власника або уповноваженого ним органом.

Позивач до цього часу правом на звернення до суду про підтвердження юридичного факту не скористався. На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України та картки платника податків (арк. спр. 6-7).

Трудова книжка, видана на ім`я ОСОБА_2 07.08.1978, містить такі записи щодо спірного періоду роботи:

Марківський районний вузол зв`язку:

№ 8 - від 26.11.1982 - прийнято оператором вузла зв`язку;

№ 9 - від 01.08.1983 - звільнено з займаної посади та переведено на посаду електромонтера станційного устаткування ГТС;

Марківський районний центр зайнятості населення:

№ 19 - від 18.04.1997 - призначено допомогу по безробіттю відповідно до ст. 26 п. 1б Закону про зайнятість;

№ 20 - від 17.01.1998 - припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням строку її виплати, ст. 30 п. 1з Закону про зайнятість;

Дочірнє колективне підприємство «Марківський райсількомунгосп»:

№ 21 - від 09.01.2001 - прийнято на посаду касира-комірника;

№ 22 - від 12.06.2001 - звільнено за згодою сторін ст. 36 п. 1 КЗпП України;

Марківський районний центр зайнятості:

№ 23 - від 28.06.2001 - розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 23 п. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування...»;

№ 24 - від 04.02.2002 - припинено виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 31 п. 1 п.п. 1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (арк. спр. 8-10).

27.05.2020 позивачка звернулася до Марківського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрованою за № 796, додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні (арк. спр. 62).

Рішенням Марківського ОУПФУ від 03.06.2020 № 21 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного стажу роботи. Рішення обґрунтовано тим, що загальний стаж роботи позивачки становить 26 років 01 місяць 22 дні, що не дає права на призначення пенсії відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Управлінням не включено до загального стажу роботи періоди, зазначені в трудовій книжці позивачки, з датою видачі від 07.08.1978, а саме: запис № 9 за період роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 в Марківському районному вузлі зв`язку не зараховано через виправлення в наказі на прийняття на роботу; запис № 21 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" не зараховано через допис іншою за кольором пастою дати звільнення з роботи, дати та номеру наказу на звільнення; запис № 21, 22 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" суперечить наданій довідці від 01.06.2020 № 66, виданій Марківським районним центром занятості, згідно якої початок періоду перебування на обліку «з 28.02.2001 по 04.02.2002», тоді як позивач вважалася працюючою в ДКП "Марківський райсількомунгосп". Крім того запис в трудовій книжці не зараховано через допис іншою за кольором пастою номеру наказу на розпочату виплату.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових та соціальних пенсій.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом

Відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на 27.05.2020 (дата звернення з заявою про призначення пенсії) їй вже виповнилося 59 років 6 місяців.

Щодо наявності необхідного стажу тривалістю не менше 27 років, відповідачем обчислено страховий стаж у 26 років 01 місяць 22 дні, та не зараховано періоди роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983, з 09.01.2001 по 12.06.2001 та період одержання допомоги по безробіттю з 28.06.2001 по 04.02.2002, тобто 1 рік 8 місяців 17 днів.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи 26.11.1982 по 31.07.1983, з 09.01.2001 по 12.06.2001 та періоду одержання допомоги по безробіттю з 28.06.2001 по 04.02.2002 на підставі даних трудової книжки, оскільки у трудовій книжці в записі № 9 за період роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 в Марківському районному вузлі зв`язку зроблено виправлення в наказі на прийняття на роботу; запис № 21 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" здійснено допис іншою за кольором пастою дати звільнення з роботи, дати та номеру наказу на звільнення; записи № 21, 22 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" суперечать наданій довідці від 01.06.2020 № 66, виданій Марківським районним центром занятості, згідно якої початок періоду перебування на обліку «з 28.02.2001 по 04.02.2002», та запис в трудовій книжці не зараховано через допис іншою за кольором пастою номеру наказу на розпочату виплату, суд виходить з такого.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі - Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Оглядом трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що в записі № 8 від 26.11.1982 про прийняття ОСОБА_1 на роботу до Марківського районного вузлу зв`язку оператором вузлу зв`язку в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» номер наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу має незначні виправлення; із наданої копії трудової книжки не можливо встановити, що в записі № 21 та № 22 від 09.01.2001 та від 12.06.2001 відповідно про прийняття ОСОБА_1 на роботу до ДКП «Марківський райсількомунгосп» касиром-комірником та звільнення з вказаної посади в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» номер наказу від 09.01.2001 № 2 про прийняття ОСОБА_1 на роботу та від 12.06.2001 № 18 про звільнення з роботи, а також дата звільнення з роботи виконано чорнилами різного кольору.

Суд зауважує, що в даному випадку записи у трудовій книжці виконані акуратно, без дефектів, містять печатки та підписи посадових осіб, при цьому виконання деяких записів у трудовій книжці з незначним виправленням та чорнилами різного кольору, на що посилається відповідач, не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення, тому спірні періоди роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 та з 09.01.2001 по 12.06.2001 мають бути зарахований позивачці до загального страхового стажу.

Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Посилання відповідача у спірному рішенні на те, що записи № 21 та № 22 за період роботи з 09.01.2001 по 12.06.2001 в ДКП "Марківський райсількомунгосп" суперечать наданій довідці від 01.06.2020 № 66, виданій Марківським районним центром занятості, згідно з якою початок періоду перебування на обліку вказано: з 28.02.2001 по 04.02.2002, тоді як позивач вважалася працюючою в ДКП "Марківський райсількомунгосп", суд вважає незмістовним, оскільки статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Трудовою книжкою позивачки підтверджуються, що вона дійсно працювала в ДКП "Марківський райсількомунгосп" касиром-комірником саме в період з 09.01.2001 по 12.06.2001, а з 28.06.2001 по 04.02.2002 отримувала допомогу по безробіттю.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Також судом встановлено, що в довідці від 01.06.2020 № 66, виданій Марківським районним центром зайнятості, останнім було допущено описку при написанні місяця, в якому була розпочата виплата допомоги по безробіттю (арк. спр. 17). На виконання чого позивачці Марківським районним центром зайнятості була видана нова довідка від 12.06.2020 № 76, в якій вказано період отримання виплати допомоги по безробіттю: з 28.06.2001 по 04.02.2002 (арк. спр. 18), що в повній мірі узгоджується з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене оскаржене рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, добросовісності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 03.06.2020 № 21 про відмову в призначенні пенсії позивачці, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправним та скасування рішення Марківського ОУПФУ від 03.06.2020 № 21 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Марківського ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2020 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 в Марківському районному вузлі зв`язку, з 09.01.2001 по 12.06.2001 в Дочірньому колективному підприємстві «Марківський райсількомунгосп», та період одержання допомоги по безробіттю в Марківському районному центрі зайнятості з 28.06.2001 по 04.02.2002, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що "..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах".

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 840,80 грн судового збору (арк. спр. 5).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме - в сумі 560,53 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, смт Марківка, вул. Центральна, буд. 20, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 03.06.2020 № 21 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2020 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.11.1982 по 31.07.1983 в Марківському районному вузлі зв`язку, з 09.01.2001 по 12.06.2001 в Дочірньому колективному підприємстві «Марківський райсількомунгосп», та період одержання допомоги по безробіттю в Марківському районному центрі зайнятості з 28.06.2001 по 04.02.2002, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 560,53 грн (п`ятсот шістдесят грн 53 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун