Справа № 380/4173/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4173/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Обставини справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- скасувати наказ № 1462 від 30.04.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУ НП УЛ/о" в частин накладання стягнення на позивача;

- зупинити дію наказу № 1462 від 30.04.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУ НП УЛ/о" в частині накладання стягнення на ОСОБА_1 ;

- витребувати матеріали службового розслідування відносно подій, які мали місце 23.02.2020 у Дрогобицькому ВП ГН НП у Львівські області;

- на підставі п.1 ст. 151 КСУ України зупинити дію індивідуального правового акту № 1462 від 30.04.2020 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУ НП УЛ/о" в частин накладання стягнення на ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказом начальника ГУ НП у Львівській області полковника поліції В.Віконського №1462 від 30.04.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУНП" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме за порушення вимог ч 1 ст. 18 "Про Національну поліцію", ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018№ 2337-VIII. п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що 23.02.2020 під час несення служби з патрулювання у групі СРПП № 2 ГТП Дрогобицького ВП ГУ НП спільно з капітаном поліції ОСОБА_2 , під час здійснення патрулювання по забезпеченню безпеки порожнього руху на території Дрогобицького ВП ГУ НП за порушення Правил дорожнього руху зупинено автомобіль марки "Опель-Вектра" д.н.з. НОМЕР_1 . Під час складання адміністративних матеріалів за ч. 5 ст. 121 КУпАП відносно водія ОСОБА_3 .. Пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_4 перебуваючи у стані сильного алкогольного оп`яніння, будучи пасажиром даного автомобіля вчинив непокору працівникам поліції при виконанні ними службових обов`язків, за що відносно останнього поліцейським ОСОБА_2 складено адміністративній протокол за ст. 185 КУпАП та протокол про адміністративне затримання. Адміністративний протокол затримання, а в подальшому і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 оформлявся безпосередньо капітаном поліції ОСОБА_5. Крім того, затримання правопорушника здійснювалось без застосування фізичної сили та спецзасобів. Етична поведінка з боку працівників поліції по відношенню до правопорушника не була порушена. Зазначив, що під час затримання особи та доставляння її у відділок поліції не вдалось встановити особу правопорушника, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння не мав при собі документів за якими можна було б встановити особу. Встановивши особу правопорушника капітан поліції ОСОБА_2 на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, повідомив центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про затримання особи. Після цього, прибув адвокат Галишин А.В. який надав правову допомогу. У зв`язку з складенням адміністративних матеріалів особу правопорушника було звільнено у присутності адвоката. При цьому, жодних зауважень щодо затримання ОСОБА_4 адвокат Галишин Андрій Васильович не висловлював. Поряд з тим, на думку позивача, йому, за те що він не складав протокол, не застосовував спецзасоби, поводив себе в межах етичних правил поведінки було безпричинно накладено дисциплінарне стягнення шляхом попередження про неповну службову відповідність. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 03.06.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 30.06.2020 за клопотанням відповідача продовжено строк для надання відзиву відповідачеві.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Зазначає, що підставою для видання наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність слугувало службове розслідування, проведене за фактом звернення громадянина ОСОБА_4 з приводу можливих неправомірних дій зі сторони окремих працівників СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області. Так, зокрема, 26.02.2020 до ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області з Дрогобицького ВП ГУНП надійшло звернення громадянина ОСОБА_4 . У вказаному зверненні останній зазначив, що 23.02.2020 близько 23.30 працівники Дрогобицького ВП ГУНП, які перебували на службовому автомобілі, побили заявника та пошкодили його одяг. У ході проведення службового розслідування встановлено, що 24.02.2020 о 00:49 в Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області зі служби " 102" надійшло телефонне повідомлення від лікаря Дрогобицької ЦРЛ про те, що працівниками Дрогобицького ВП доставлений громадянин ОСОБА_4 , який повідомив, що його побили працівники поліції. Разом з тим, на підставі зібраних у ході проведення службового розслідування матеріалів встановлено, що 23.02.2020 інспектори СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1. та ОСОБА_2 під час здійснення патрулювання по забезпеченню безпеки дорожнього руху на території Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області за порушення ПДР зупинили автомобіль марки "Опель-Вектра" під керуванням гр. ОСОБА_7 . Під час складання адміністративних матеріалів відносно водія, пасажир вказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_4 вчинив непокору працівникам поліції при виконанні ними службових обов`язків, за що відносно останнього вказаними поліцейськими складено адміністративний протокол за ст. 185 КУпАП. При цьому відомості. викладені у зверненні гр. ОСОБА_4 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень свого документального підтвердження не знайшли. Натомість, згідно протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_4 , останній 23.02.2020 о 22:30 був затриманий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , однак, в порушення п.2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженою постановою Кабінет) Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначені поліцейські повідомили лише о 00:58. З урахуванням вказаного, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в :

Наказом начальника ГУ НП у Львівській області полковника поліції В. Віконського №1462 від 30.04.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУНП" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.9-10).

Зі змісту вказаного наказу встановлено, що до інспектора СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.3 ст. 13 та ч.12 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, за порушення вимог ч 1 ст. 18 "Про Національну поліцію", ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363.

Оскаржуваний наказ прийнято за наслідками проведеного службового розслідування, яким встановлено порушення позивачем вимог ч 1 ст. 18 "Про Національну поліцію", ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся за захистом свої прав до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (далі- Закон №580).

Згідно з частиною 1 ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 18 Закону №580, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону №580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджуються законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Статтями 14-19 Статуту унормовано порядок призначення та проведення службового розслідування, створення, повноваження дисциплінарних комісій, строки проведення службового розслідування, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), забезпечення поліцейському права на захист, порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повною та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, то має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарною проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості га рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статут, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність слугувало службове розслідування, проведене за фактом звернення громадянина ОСОБА_4 з приводу можливих неправомірних дій зі сторони окремих працівників СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області.

Так, судом з висновку службового розслідування встановлено, що 26.02.2020 до ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області з Дрогобицького ВП ГУНП надійшло звернення громадянина ОСОБА_4 . У вказаному зверненні останній зазначив, що 23.02.2020 близько 23.30 працівники Дрогобицького ВП ГУНП. які перебували на службовому автомобілі, побили заявника та пошкодили його одяг.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 24.02.2020 о 00:49 в Дрогобицький ВП ГУНП у Львівській області зі служби "102" надійшло телефонне повідомлення від лікаря Дрогобицької ЦРЛ про те, що працівниками Дрогобицького ВП доставлений громадянин ОСОБА_4 , який повідомив, що його побили працівники поліції.

У ході проведення службового розслідування відповідачем встановлено, що 23.02.2020 інспектори СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1. та ОСОБА_2 під час здійснення патрулювання по забезпеченню безпеки дорожнього руху на території Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області за порушення ПДР зупинили автомобіль марки "Опель-Вектра" під керуванням гр. ОСОБА_7 . Під час складання адміністративних матеріалів відносно водія, пасажир вказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_4 вчинив непокору працівникам поліції при виконанні ними службових обов`язків, за що відносно останнього вказаними поліцейськими складено адміністративний протокол за ст. 185 КУпАП. При цьому відомості. викладені у зверненні гр. ОСОБА_4 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень свого документального підтвердження не знайшли.

Натомість, згідно протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_4 , останній 23.02.2020 о 22:30 був затриманий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Однак, в порушення п.2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зазначені поліцейські повідомили лише о 00:58.

Судом з пояснень наданих в ході службового розслідування інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Дрогобицького відділу поліції ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 встановлено, що гр. ОСОБА_4 було супроводжено на приймальний покій Дрогобицької ЦМЛ №1, де громадянину ОСОБА_4 було проведено медичний огляд на стан сп`яніння згідно якого останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, складено адміністративний протокол серії ВАБ № 304116 за ст. 185 КУпАП та протокол про адміністративне затримання серії АЗ №169527 від 24.02.2020. Після встановлення анкетних даних ОСОБА_4 близько 00:30, було повідомлено чергового Дрогобицького ВП про затримання вказаного громадянина та черговим було повідомлено центр надання безоплатної правової допомоги. Дрогобицьким міськрайонним судом громадянина ОСОБА_4 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП було заслухано та винесено рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 гривень.

Також, судом з долучених письмових пояснень старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Дрогобицького відділу поліції ГУНП капітан поліції Сидора Івана Миколайовича, відібраних в ході службового розслідування встановлено, що 23.02.2020 о 19:00 останній заступив на службу черговим по Дрогобицькому ВП ГУНП. Так, 24.02.2020 о 00:30 від наряду у складі інспектора СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1. та інспектора СРПП №2 ПП Дрогобицького ВП ГУНП капітана поліції поступило повідомлення про те, що ними затримано невідомого громадянина, який 23.02.2020 близько 23:30 в м. Дрогобичі по вул. І. Франка здійснив злісну непокору працівнику поліції, даного громадянина доставлено у Дрогобицьку ЦМЛ №1. В подальшому особу вказаного громадянина було встановлено, ним виявився ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.02.2020 о 00:58 ним було повідомлено центр надання безоплатної правової допомоги для надання адвоката громадянину ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, негайно після фактичного затримання особи суб`єкт подання інформації повідомляє за допомогою телефонного, факсимільного зв`язку на єдиний телефонний номер системи надання безоплатної правової допомоги (0-800-213103) (контактний центр системи надання безоплатної правової допомоги) та інші телефонні номери, електронної пошти або через комплексну інформаційно-аналітичну систему забезпечення надання безоплатної правової допомоги відповідному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з урахуванням вимог частини третьої статті 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення" та статті 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" такі відомості:

- прізвище, ім`я, по батькові та дата народження затриманої особи (якщо вони відомі);

- час та підстави для затримання особи;

- точна адреса місця для конфіденційного побачення адвоката із затриманою особою;

- найменування (прізвище та ініціали) суб`єкта подання інформації, його поштова адреса, номери телефону та адреса електронної пошти;

- дата винесення постанови про застосування адміністративного арешту (постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), найменування суду та/або прізвище та ініціали судді, що виніс постанову (постановив ухвалу) у відповідних випадках;

- прізвище, ім`я, по батькові та найменування посади особи, яка передала повідомлення, її номер телефону.

Судом встановлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги він не повідомляв, оскільки вони з напарником довго не могли встановити особу порушника.

З огляду на вказане твердження позивача суд зазначає, п.2 Порядку чітко передбачає обов`язок поліцейського негайно після затримання особи повідомити центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, і лише, якщо відомі анкетні дані затриманої особи, вказати такі дані у повідомленні.

Судом з протоколу про адміністративне затримання встановлено повідомлення о 22 год. 30 хв 23.02.2020 ОСОБА_8 , дружину затриманого ОСОБА_4 , а відтак твердження позивача про неможливість довго встановити особу порушника є на думку суду непереконливими.

Суд зазначає, що Україна як відповідальний член міжнародного співтовариства та держава, що офіційно обрала шлях до повноцінної участі в європейських інтеграційних об`єднаннях, взяла на себе значну кількість міжнародних зобов`язань у сфері прав людини.

Основним джерелом таких зобов`язань є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Україною. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України такі міжнародні договори є частиною її національного законодавства. До них слід насамперед віднести Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (ЄКПЛ), Міжнародний пакт про громадянські і політичні права 1966 року (МПГПП) та Конвенцію ООН проти катувань 1984 року. Всі ці міжнародні договори містять пряму та абсолютну (тобто таку, що не передбачає жодних винятків) заборону катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Важливими договорами у цій сфері також є Європейська конвенція про запобігання катуванням, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню 1987 року та Факультативний протокол до Конвенції ООН проти катувань 2002 року. Перший з цих багатосторонніх міжнародних договорів передбачає порядок функціонування Європейського комітету з питань запобігання катуванням, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (КЗК) та обов`язок держави співробітничати з ним, а другий - створення та функціонування Підкомітету ООН із запобігання катуванням, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (ПЗК) та національних превентивних механізмів (НПМ).

Окрім цих міжнародних договорів, що є частиною національного законодавства України, для держави особливе значення у сфері запобігання катуванням та іншим видам неналежного поводження із затриманими особами відіграють рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), ухвалені в рамках статті 3 ЄКПЛ, а також рекомендації КЗК, як ті, що сформульовані у його звітах стосовно України, так і загальні, які сформульовані в "основних" або "змістовних" розділах його щорічних доповідей, що подаються Комітету Міністрів Ради Європи та включаються до збірки "Стандарти КЗК" 1. Саме на останніх ґрунтуються міжнародні стандарти, викладені нижче.

Також у рамках Організації Об`єднаних Націй сформульована значна кількість рекомендацій, присвячених поводженню із затриманими особами та запобіганню неналежного поводження з ними, наприклад - Кодекс поведінки співробітників правоохоронних органів, схвалений резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 34/169 від 17 грудня 1979 року. Такі документи не мають обов`язкової юридичної сили, але користуються значним міжнародним авторитетом і є основою для регулювання діяльності поліції та інших правоохоронних органів у національному законодавстві.

Відповідно до міжнародних стандартів щодо гарантій проти жорстокого поводження із затриманими особами, від самого початку затримання, тобто від моменту, коли особа є зобов`язаною залишатися зі співробітниками правоохоронних органів, затримана особа повинна мати право користуватися щонайменше такими трьома правами:

1) правом повідомити про факт свого затримання третю сторону за власним вибором (члена родини, друга, консульство своєї держави тощо);

2) правом на доступ до адвоката;

3) правом на доступ до лікаря, включно з правом бути оглянутою - якщо таке бажання висловить затримана особа - лікарем, якого обирає сама затримана особа (на додаток до будь-якого медичного огляду, що здійснювався лікарем, якого запросили співробітники правоохоронних органів).

Три права затриманих осіб, про які йдеться у цьому пункті (право повідомити про факт свого затримання третю особу, право на доступ до адвоката та право на доступ до лікаря), розглядаються у практиці міжнародних органів як основні гарантії, спрямовані на запобігання неналежному (жорстокому) поводженню із затриманими особами.

Оскільки ризик жорстокого поводження з особою з боку співробітників правоохоронних органів є найбільш високим у перші години з моменту затримання, ці три основні гарантії мають застосовуватися з моменту, коли особа зобов`язана залишатися зі співробітниками правоохоронних органів.

Ці три права мають бути забезпечені не тільки особам, затриманим у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину, але й будь-яким особам, яких затримано чи взято під варту з будь-якої причини (зокрема, особам, затриманим в адміністративному порядку, затриманим відповідно до законодавства про статус іноземців тощо).

Право на доступ до адвоката відразу після того, як особу було затримано, стосується не забезпечення права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 ЄКПЛ, а запобігання катуванням та жорстокому поводженню із затриманими особами у контексті статті 3 ЄКПЛ.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував українській владі про обов`язок забезпечити право затриманої особи на адвоката з самого початку кримінального переслідування, оскільки реалізація цього права є фундаментальною гарантією проти неналежного поводження. Так, зокрема, Суд зазначив: "Суд вважає ранній доступ до адвоката процесуальною гарантією права не давати свідчень проти самого себе і фундаментальною гарантією проти жорстокого поводження, відзначаючи особливу вразливість обвинуваченого на ранньому етапі процесу, коли він знаходиться у стані стресу і зіштовхується зі складними кримінальними процедурами. Будь-які винятки у здійсненні цього права повинні бути чітко передбаченими, а застосування таких винятків повинно бути суворо обмежене в часі. Ці принципи є особливо важливими у випадках серйозних звинувачень, оскільки при перспективі особливо серйозного покарання право на справедливий судовий розгляд у демократичному суспільстві має застосовуватися якнайширше" (Нечипорук і Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року, пункт 263.)

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.02.2020 о 22:30 год, однак, центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повідомлення надійшло лише о 00:58 год 24.02.2020.

Суд зазначає, що неповідомлення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання ОСОБА_4 є порушенням міжнародних стандартів щодо гарантій проти жорстокого поводження із затриманими особами та обмеженням права ОСОБА_4 на доступ до адвоката.

Доказів того, що позивачем вживалися заходи негайного повідомлення після фактичного затримання ОСОБА_4 центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачем не надано.

Позивач перебував на спільному патрулюванні з капітаном поліції ОСОБА_2 а відтак та обставина, що протокол про адміністративне затримання складений не позивачем, а капітаном поліції ОСОБА_2., не вплинула також на обов`язок і позивача негайного повідомлення після фактичного затримання особи центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З урахуванням викладеного та встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку про підтвердження факту порушення позивачем п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, оскільки гр. ОСОБА_4 був затриманий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.02.2020 о 22:30 год, однак, центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повідомлений лише о 00:58 год 24.02.2020.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частина 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості, а лише визначає види дисциплінарних стягнень.

Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Аналогічний висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення викладений Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року (справа №813/3020/16 провадження 9901/22208/18).

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі, в порядку та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані повністю. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ухвалив :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 1462 від 30.04.2020 "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників Дрогобицького ВП ГУ НП УЛ/о" в частині накладання стягнення на ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 31.07.2020.

Суддя Коморний О.І.