Справа № 320/6766/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року № 320/6766/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "Інженерно-будівельна компанія Люкс Капітал Буд" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Інженерно-будівельна компанія Люкс Капітал Буд" з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2018 № .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом протиправно, без дослідження усіх обставин.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 продовжено процесуальний строк проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 закінчене підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ТОВ «ІБК Капітал Буд» зареєстроване Володарською РДА 11.03.2016 як юридична особа, перебуває на обліку у Володарському відділенні Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Платник ПДВ з 01.07.2016.

Основний вид діяльності - будівництво житлових і нежитлових будівель.

На підставі направлення ГУ ДФС у Київській області від 12.10.2018 №4217, у зв`язку з ненаданням документального підтвердження на письмовий запит ГУ ДФС у Київській області від 03.08.2018 №13832/10/10-36-14-11, щодо документального оформлення господарських операцій контрагентами за відсутності факту їх реального здійснення, на підставі підпункту 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ Фірма «ІБК Люкс Капітал Буд», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.05.2018 по 31.05.2018.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "ІБК Люкс Капітал Буд": п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, у результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість за травень 2018 року на суму 1 13333 грн.

Як слідує з акту перевірки, під час перевірки відображених у рядку 10.1 Декларації «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з ПДВ на митній території України товарів/послуг з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності, які: підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою показників за період з 01.05.2018 по 31.05.2018 року у загальній сумі - 173305 грн встановлено, що ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбання будівельних робіт на об`єкті Замовника "організація ребрендингу існуючої АЗС 09/009 за адресою: м. Київ вул. Академіка Палладіна, буд. 46-а" по договору №06/03/18-1 від 06.03.2018р., виконання будівельно - матеріальних робіт на об`єкті Замовника "організація ребрендингу існуючої АЗС 09/014 за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях 212 по договору №05/03/18-1 від 05.03.2018 року

Між ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» (Підрядник) та ТОВ «Мегалайн Інвест» (Замовник») укладені договори підряду від 22.08.2017 № 22/08/17-1 та від 23.08.2017 №23/08/17-4 .

За договором Замовник доручає, а Підрядник бере на себе обов`язок на виконання будівельно - монтажних робіт на обєкті замовника: «Організація ребрендінгу існуючої АЗС № 09/009 за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-а», а Замовник зобовязується прийняти та оплатити якісно і в строк виконані роботи.

Згідно картки по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у позивача перед Замовником станом на 01.05.2018 рахується кредиторська заборгованість у сумі 7013784, 45 грн.

На виконання умов договорів від 22.08.2017 № 22/08/17-1 та від 23.08.2017 № 23/08/17-4 позивачем укладено з ТОВ «Бізнес Мастер Груп» (субпідрядник) договір субпідряду від 06.03.2018 № 06/03/18-1.

За договором субпідрядник зобов`язується на замовлення позивача виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті позивача (замовника): «Організація ребрендінгу існуючої АЗС № 09/009 за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-а» та передати виконані роботи за актом прийняття виконаних робіт по договору, а замовник зобов`язується прийняти закінчені роботи та оплатити їх відповідно до умов цього договору.

Договірна ціна по цьому договору без ПДВ 283333, 33 грн.

Згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2018 (форма КБ-3) по об`єкту будівництва у сумі 340000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 56666, 67 грн.

Згідно акту приймання виконаних робіт (форма № КБ-2) за травень 2018 роботи виконані на суму 340000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 56666, 67 грн.

Акт списання матеріалів від 14.05.2018 за договором від 06.03.2018 № 06/03/18-1 на суму 43884, 09 грн.

Також позивачем укладено з ТОВ «Бізнес Мастер Груп» (субпідрядник) договір субпідряду від 05.03.2018 № 05/03/18-1

За договором субпідрядник зобов`язується на замовлення позивача виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті позивача (замовника): «Організація ребрендінгу існуючої АЗС № 09/009 за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-а» та передати виконані роботи за актом прийняття виконаних робіт, а замовник зобов`язується прийняти закінчені роботи та оплатити їх відповідно до умов цього договору.

Договірна ціна по цьому договору без ПДВ 283333, 33 грн.

Згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2018 (форма КБ-3) по об`єкту будівництва у сумі 340000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 56666, 67 грн.

Згідно акту приймання виконаних робіт (форма № КБ-2) за травень 2018 роботи виконані на суму 340000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 56666, 67 грн.

Акт списання матеріалів від 15.05.2018 за договором від 05.03.2018 № 05/03/18-1 на суму 143377, 56 грн.

Податкові накладні ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» виписано на адресу ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» перебуває на обліку ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві , основний вид діяльності - будівництво житлових і нежитлових будівель. Платник ПДВ з 01.09.2015.

Остання деклараця з податку на додану вартість до ДПІ подана 20.09.2018, остання декларація з податку на прибуток підприємств подана за півріччя 2018 від 25.09.2018.

Основні засоби згідно даних фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва поданого до ДПІ 25.07.2018 рахується у сумі 2750, 00 грн.

ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» протягом 2016-2018 не здійснювало імпортно-експортні операції.

Крім того, у ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» відсутня достатня кількість трудових ресурсів для виконання у травні 2018 виконаних робіт.

На думку відповідача, контрагент позивача не мав реальних можливостей для здійснення господарських операцій з надання будівельних робіт.

З наведених підстав податковий орган дійшов висновку, що за операціями надання послуг оформлювались первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій.

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 26.10.2018 № 897/10-36-14-11/40336185 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» податкового законодавства за період з 01.05.2018 по 31.05.2018 по взаємовідносинах з ТОВ «Бізнес Мастер Груп».

Не погоджуючись з актом перевірки, позивач подав відповідачу заперечення на акт перевірки.

Листом від 27.11.2018 № 22135/10/10-36-14-11 ГУ ДФС у Київській області повідомило позивача, що акт перевірки від 26.10.2018 залишено без змін, а заперечення до акту перевірки без задоволення.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.11.2018 № .

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).

Згідно з пунктом 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15 Положення №88).

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №808/2447/17 та від 31.07.2018 у справі №820/3119/17.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за зазначеними договорами, фактичне виконання робіт за вищевказаними договорами з ТОВ «Мегалайн Інвест», ТOB «Бізнес -Мастер Груп» підтверджується наступними документами :

договір субпідряду №05/03/18-1 від 05.03.2018р. Між ТОВ "ІБК ЛЮКС КАПІАЛ БУД" та ТОВ "Бізнес-Мастер Груп";

договірна ціна до договору субпідряду №05/03/1 8-1 від 05.03.2018;

довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за травень 2018 від 15.05.2018 (КБ-3) до договору субпідряду №05/03/18-1 від 05.03.2018;

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2018 року від 15.05.2018 (КБ- 2в) до договору субпідряду №05/03/18-1 від 05.03.2018;

податкова накладна №51 від 15.05.2018 (договір субпідряду №05/03/18-1 від 05.03.2018) з квитанціями;

акт списання матеріалів по договору субпідряду №05/03/18-1 від 05.03.2018 від 15.05.2018;

договір субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018 між ТОВ "ІБК Люкс Капітал Буд" та ТОВ "Бізнес-Мастер Груп";

договірна ціна до Договору субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018;

довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за травень 2018 від 14.05.2018 (КБ-3) до договору субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018;

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2018 від 14.05.2018 (КБ-2в) до договору субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018;

податкова накладна №50 від 14.05.2018 (договір субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018) з квитанціями.

податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» (форма №1ДФ) за 2 квартал 2018 року

картка рахунку 631 за березень - травень 2018 по контрагенту ТОВ "Бізнес-Мастер Груп";

оборотно-сальдова відомість по рахунку 205 за 14 травня 2018 року;

оборотно-сальдова відомість по рахунку 201 за 14 травня 2018 року;

картка рахунку 361 за серпень 2017 - травень 2018 по контрагенту ТОВ "Мегалайн Інвест";

оборотно-сальдова відомість по рахунку 10 за 14 травня 2018року;

акт списання матеріалів по Договору субпідряду №06/03/18-1 від 06.03.2018 від 14.05.2018;

довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2018 від 05.10.2018 (КБ-3) до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №4 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2018 року до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт № 5 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2018 року до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест"

акт № 6 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2018 ркоу до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт № 7 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2018 року до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт № 8 приймання виконання будівельних робіт за жовтень 2018 року до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000046 від 22.01.2018 до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000002 від 13.10.2017 до договору Ге нпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000034 від 22.12.2017 до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000060 від 02.03.2018 до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000047 від 31.01.2018 до договору Генпідряду № 22/08/17-1 від 22.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2018 року від 05.10.2018р (КБ-3) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №3 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №4 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до дДоговору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №5 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до Договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №6 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №7 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №8 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 05.10.2018 (КБ-2в) до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт №9 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 ркоу від 05.10.2018 (КБ-2в) до Договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000051 від 13.02.2018 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000050 від 07.02.2018 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000024 від 22.12.2017 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000055 від 24.02.2018 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000051 від 13.10.2017 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

акт здачі-прийняття товарно-матеріальних цінностей № ПМ-000023 від 18.12.2017 до договору Генпідряду № 23/08/17-4 від 23.08.2017 з ТОВ "Мегалайн Інвест";

штатний розпис ТОВ "ІБК Люкс Капітал Буд".

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт використання позивачем придбаних у ТОВ "Бізнес Мастер Груп" підрядних робіт у власній господарській діяльності, а саме на виконання умов договору з ТОВ "Мегалайн Інвест".

У той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначеного договору ТОВ "Бізнес Мастер Груп" було зареєстроване в якості юридичної особи та було платником податку на додану вартість.

При цьому, в акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "Бізнес Мастер Груп" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання зазначеного вище договору.

Відповідач так само не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ "Бізнес Мастер Груп" спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання зазначеного вище договору.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Бізнес Мастер Груп" субпідрядних робіт.

В той же час, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у ТОВ "Бізнес Мастер Груп", оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб`єктів господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача контролюючим органом не здійснювалась належна перевірка первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Бізнес Мастер Груп"; не перевірялась наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Бізнес Мастер Груп" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Суд також наголошує, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/або трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та беззаперечно спростовують факти надання підрядних робіт, їх оприбуткування, засвідчені наведеними документами і поясненнями.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Таким чином, факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не інформація, яка наведена в базах даних податкового органу.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Бізнес Мастер Груп". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нереальності укладеного правочину не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Більше того, під час перевірки відповідачем не досліджувались докази, які б свідчили, що надані до перевірки первинні бухгалтерські документи були підписані неуповноваженими особами або підроблені, як-то висновків почеркознавчих експертиз; зафіксованих у будь-якій формі пояснень посадових осіб ТОВ "Бізнес Мастер Груп", у яких останні заперечували б факт складання первинних документів чи свою причетність до господарської діяльності очолюваних (контрольованих) ними підприємств.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №826/1244/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прима-С" до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Так, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

На підтвердження реальності (товарності) спірних операцій позивачем надано до суду копії первинної документації, складеної за результатами фінансово-господарських операцій останнього з ТОВ "Бізнес Мастер Груп", а також докази використання у власній господарській діяльності, за результатами дослідження яких підтверджено факти здійснення господарських операцій, що також не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду даної справи.

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено недобросовісність позивача, як платника податку на додану вартість. У свою чергу, відповідачем не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також, слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а (ЄДРСР №73604829) зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Отже, суд, оцінюючи спірні фінансово-господарські операції, передусім виходить з того, що юридична відповідальність згідно норм чинного законодавства України є персоніфікованою.

Підприємство яке є сумлінним платником податків і виконало усі вимоги, з якими закон пов`язує право на зменшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість на суму податкового кредиту, не повинно нести відповідальність за своїх контрагентів.

Відносно посилання відповідача на наявність кримінального провадження по факту можливої незаконної діяльності ТОВ "Бізнес Мастер Груп", суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі. Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.08.2012 № К-39842/10.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, та лише у питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, - а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційного характеру під час розгляду даної справи.

При цьому суд зазначає, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітні документи, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, первинні документи, які виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду.

Водночас, під час розгляду даної адміністративної справи суду не пред`явлено вироків суду щодо керівників ТОВ "Бізнес Мастер Груп" та ТОВ «Мегалайн Інвест».

Таким чином, факт наявності кримінального провадження щодо можливої незаконної діяльності ТОВ "Бізнес Мастер Груп", не є належним і допустимим доказом на підтвердження обставин, викладених в Акті перевірки.

Водночас, суд зауважує, що право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Податковим органом не надано доказів обізнаності позивача про недобросовісний характер діяльності його контрагента або про допущені ним порушень податкового законодавства.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників, чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту.

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Слід зазначити, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №826/1244/13-а.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред`явлено до суду будь-які належні докази нереальності правочину, укладеного між позивачем та ТОВ "Бізнес Мастер Груп".

Відтак, суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Бізнес Мастер Груп" є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та ТОВ "Бізнес Мастер Груп" правочин відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в Акті перевірки висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення29.11.2018 № .

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Водночас позивач довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів у вказаних контрагентів.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2124,99 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.12.2018 № 1585 та від 21.01.2019 №1802.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 29.11.2018 № .

Стягнути на користь ТОВ «ІБК Люкс Капітал Буд» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області судовий збір у розмірі 2124(дві тисячі сто двадцять чотири) грн 99 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.