Справа № 520/14420/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 р.Справа № 520/14420/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-Декор" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 03.03.20 року по справі № 520/14420/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-Декор"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" (смт. Ківшарівка, Куп`янський район, Харківська область,63736) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002), в якому просить суд: визнати незаконними та скасувати акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК6727/1160/2НД/АВ від 25 жовтня 2019 року, постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 8 листопада 2019 року №ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі №520/14420/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" до Головного управління Держпраці у Харківській області в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ХК6727/1160/2НД/АВ від 25 жовтня 2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 року відкрито провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови та призначено справу у підготовчому засіданні на 27.01.2020 року о 14:30 год.

02.03.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходів забезпечення за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальність "Корал-декор" до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови про накладення штрафу від 8 листопада 2019 року № ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС шляхом, зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 60914654 про примусове виконання постанови № ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/14420/19.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що необхідність забезпечення позову полягає у тому, що факт невжиття заявленого заходу забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити поновлення порушених прав останнього, оскільки дії, які вже вчинені Головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Кам`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трегуб Єлизаветою Валеріївною, як накладення арешту на грошові кошти та банківські рахунки Позивача перешкоджають нормальному функціонуванню господарської діяльності підприємства, позбавляють товариство можливості виконувати господарські та боргові зобов`язання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" про забезпечення позову по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх упередженими та необґрунтованими. Зазначає, що необхідність забезпечення позову полягає у тому, що факт невжиття заявленого заходу забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача, оскільки дії, які вже вчинені Головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Кам`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трегуб Єлизаветою Валеріївною, як от накладення арешту на грошові кошти та банківські рахунки позивача перешкоджають нормальному функціонуванню господарської діяльності підприємства, позбавляють останнього можливості виконувати господарські та боргові зобов`язання. Тому для уникнення подальших можливих негативних наслідків позивач звертається до суду із вищевказаною заявою про забезпечення позову. Вказує, що вимоги позивача, щодо «зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 60914654 про примусове виконання постанови № ХК6727/1160/2НД/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/14420/19» заявлені в рамках норм Закону. Зважаючи на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу звернена відповідачем до примусового виконання і на момент розгляду заяви триває виконавче провадження, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді додаткових фінансових витрат, враховуючи положення п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі постанови ХК6727/1160/2НД/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року. Незастосування заходу забезпечення позову на думку позивача повністю унеможливить дотримання гарантій, встановлених ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950 p., відносно ефективного судового захисту. Посилається на норми ст. ст. 34,35 Закону України "Про виконавче провадження". Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 р. по сп.№520/14420/19 про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову та прийняту нове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальність "Корал- декор" про забезпечення позову.

Від Головного управління Держпраці у Харківській області, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ТОВ «КОРАЛ-ДЕКОР» не додано жодних доказів, які б містили відомості щодо його поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо. Тому, вважає, що не має можливості встановити обставини наявності у ТОВ «КОРАЛ-ДЕКОР» фінансових можливостей, з урахуванням суми штрафу, визначеної у спірній постанові, достатніми для нормального функціонування і здійснення господарської діяльності. Вважає, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не має, тому ухвала Харківського окружного адміністративного суду про відмову у забезпеченні адміністративного позову від 03.03.2020 є законною та обґрунтованою, а відтак не підлягає скасуванню. На підставі вище наведеного просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «КОРАЛ-ДЕКОР» у повному обсязі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор" про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить суд заборонити державному виконавцю вчиняти дії, що випливають з постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2019 року, що прямо заборонено п. 5 ч.3 ст. 151 КАС України, тому зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції не вбачає підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ж до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що це призведе до негативного впливу на його господарську діяльність у вигляді неможливості, виконувати господарські та боргові зобов`язання.

Натомість, заявник не додав до заяви жодних доказів та не зазначив обґрунтувань, які б містили відомості щодо його поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

Відтак, суд позбавлений можливості встановити обставини наявності у позивача фінансових можливостей, з урахуванням суми штрафу, визначеної у спірній постанові, достатніми для нормального функціонування і здійснення господарської діяльності.

Також, колегія суддів зазначає, що не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України).

Так, із матеріалів справи вбачається, що в період з 08.10.2019 р. по 25.10.2019 р. інспектори праці з Головною Управління Держпраці у Харківській області здійснювали інспекційне відвідування з метою виявлення порушень законодавства про працю Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-декор".

За результатами проведення такого інспекційного відвідування, 25.10.2019 року було складено акт інспекційного відвідування № ХК67271160/2НД/АВ від 25.10.2019 року та припис про усунення виявлених порушень № ХК6727/1160/2НД/АВ/П від 25.10.2019 року.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року заступником начальника ГУ Держпраці у Харківській області - Петренко Оленою Миколаївною на ТОВ "Корал-декор" накладено штраф у розмірі 2378610,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даній справі є постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року.

Згідно з пунктом 9 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (надалі - Порядок № 509) штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються - органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України)).

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

В той же час, за приписами частини третьої статті 56 Закону №1404-VIII, арешт на майно (кошти) боржника накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Зазначеним положенням статті 56 Закону №1404-VIII кореспондують абзаци перший, другий пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432 (далі Інструкція №512/5).

Зокрема, абзаци перший, другий пункту 8 Інструкції №512/5 визначають, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваної постанови №ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року, 21 грудня 2019 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трегуб Є.В. було відкрито виконавче провадження ВП №60914654 про стягнення з ТОВ "Корал Декор" на користь держави штрафу в розмірі 237861 грн.

Також, постановою від 11.01.2020 головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Трегуб Є.В. було накладено арешт на кошти боржника ВП №60914654.

Судом встановлено, що позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 60914654 про примусове виконання постанови № ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/14420/19.

Таким чином, позивач просить зупинити стягнення по виконавчому провадженню №60914654, проте дії державного виконавця та постанова про відкриття виконавчого провадження не є предметом розгляду даної справи. Тобто, позивач просить суд заборонити державному виконавцю вчиняти дії, що випливають з постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2019 року, що прямо заборонено п. 5 ч.3 ст. 151 КАС України.

Апеляційний суд зазначає, що позивач помилково вважає, що заява про забезпечення позову відповідає вимогам п.5 ч.1 ст. 151 КАС України.

Дана норма передбачає право суду зупинити стягнення на підставі виконавчого документу та іншого документу, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. В даному випадку, це постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 8 листопада 2019 року №ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС

Однак, позивач просить зупинити стягнення за виконавчим провадженням № 60914654 про примусове виконання постанови № ХК6727/1160/2НД/АВ/П/ТД-ФС від 08.11.2019 року до набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/14420/19, однак зупинення стягнення за виконавчим провадженням не тотожно зупиненню стягнення за оскарженою постановою про накладення штрафу.

До того ж, питання, пов`язані зі сплатою Товариством штрафів на підставі спірної постанови ГУ Держпраці, не входять до предмету доказування у даній справі, який безпосередньо пов`язаний з перевіркою дотримання відповідачем, під час їх прийняття, вимог законодавства, що, своєю чергою, не створює передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення даного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як учасника публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 20.08.2019р. у справі № 200/3887/19.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання представника позивача на постанову Верховного суду від 10.10.2019 у справі №640/7046/19, оскільки вказане рішення стосується саме зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу, яка була предметом судового розгляду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Таким чином, розглянувши подане позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ст.ст. 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" не свідчить про відповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 КАС України.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал-Декор", про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/14420/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 31.07.2020 року