Справа № 600/679/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/679/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення з 01 квітня 2020 року нарахування та виплати йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного пенсійного забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити з 01 квітня 2020 року нарахування та виплату йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належного пенсійного забезпечення.

Позов обґрунтовано тим, що перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як одержувач пенсійного забезпечення по лінії ДСНС України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), позивач 13 лютого 2020 року уклав із Державною службою України з надзвичайних ситуацій контракт №09/20 про проходження служби цивільного захисту строком на три роки. З 01 квітня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області припинило нараховувати та виплачувати йому пенсію, призначену з 01 січня 2015 року. Посилаючись на норми частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ, вважає, що у зв`язку з тим, що він прийнятий на службу цивільного захисту за контрактом під час дії в Україні особливого періоду, то виплата пенсії на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення позивача не повинна припинятися.

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено та визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У поданому до суду відзиві відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що виплату пенсії позивачу припинено правомірно у зв`язку з його працевлаштуванням. Посилаючись на норми законодавства, яке врегульовує спірні відносини, зазначив про відсутність протиправних дій по відношенню до позивача. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 25 червня 2020 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 для огляду її судом.

Оглянувши наданий відповідачем оригінал пенсійної справи позивача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01 січня 2015 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ у розмірі 62% грошового забезпечення, що підтверджується протоколом за пенсійною справою - (МНС) від 14 січня 2015 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3.

З матеріалів справи вбачається, що між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС) в особі начальника Управління ДСНС України у Чернівецькій області полковника служби цивільного захисту Михайлюка С.М. та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження служби цивільного захисту №09/20 строком дії на 3 (три) роки (далі - Контракт), який набрав чинності 13 лютого 2020 року.

Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу цивільного захисту) від 13 лютого 2017 року №84 «Про кадрові питання» (пункт 4) колишнього полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 (спеціальне звання присвоєно наказом ДСНС України від 19 серпня 2013 року №523 о/с), який уклав контракт про проходження служби цивільного захисту строком на 3 (три) роки, відповідно до пунктів 33, 47, 62, 93, 95 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, на підставі заяви та контракту ОСОБА_1 , подання начальника Управління ДСНС України в Чернівецькій області Михайлюка С.М., згоди заступника директора Департаменту реагування на надзвичайні ситуації Сніцара В.Д. , прийнято позивача на військову службу цивільного захисту, зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій у спеціальному званні полковник служби цивільного захисту та за його згодою призначено заступником начальника загону - начальником аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України в Чернівецькій області.

Згідно з пунктом 2 Контракту ДСНС зобов`язується забезпечувати громадянинові ОСОБА_1 фінансове і матеріальне забезпечення відповідно до законодавства.

11 березня 2020 року на адресу відповідача надійшов лист від Пенсійного фонду України, до якого було додано лист Міністерства соціальної політики України від 14 січня 2020 року №526/0/2-20/54 про відсутність підстав для продовження виплати пенсії за вислугу років, призначеної за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при укладенні контракту про проходження служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Зі змісту листа Міністерства соціальної політики України вбачається, що відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Частиною третьою статті 2 Закону визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. На думку Мінсоцполітики, поширення норми, передбаченої частиною третьою статті 2 Закону на інші періоди служби, крім військової служби, законодавством не передбачено.

Дослідженням довідки Управління ДСНС України в Чернівецькій області від 17 березня 2020 року №71-ВП судом встановлено, що ОСОБА_1 , начальник чергової зміни операційно-координаційного центру Управління ДСНС України у Чернівецькій області, з 13 лютого 2017 року по дату видачі вказаної довідки проходив службу цивільного захисту за контрактом на термін дії особливого періоду, оголошеного Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014.

Відповідно до атестата №87, сформованого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, позивачу припинено виплату пенсії по причині поновлення на службі, а пенсійну справу (особовий рахунок) № НОМЕР_2 перенесено до архіву. Пенсію виплачено по 31 березня 2020 року.

04 травня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із запитом про надання публічної інформації, в якому просив, зокрема, надати нормативно обґрунтоване пояснення щодо підстав припинення пенсійної виплати з 01 квітня 2020 року.

Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області листом від 07 травня 2020 року №2400-0215-8/13106, посилаючись на норми частин другої, третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ, а також Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593, повідомило позивача про те, що перевіркою матеріалів пенсійної справи позивача встановлено, що він уклав контракт про проходження служби цивільного захисту. Інформація про його припинення чи новий контракт, укладений на проходження військової служби, відсутні. З огляду на викладене, підстави для продовження виплати пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ відсутні.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З обставин справи вбачається, що спірні відносини виникли у зв`язку із припиненням виплати позивачу пенсії, призначеної згідно Закону №2262-ХІІ, що пов`язано із його працевлаштуванням.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закон №1932-XII) визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) надано аналогічне визначення особливого періоду - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Згідно статті 1 Закону №3543-XII мобілізація-це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, організацію і штати воєнного часу.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49, а також указами від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року № 607/2014 та від 14 січня 2015 року №15/2015 в Україні оголошено про часткову мобілізацію.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Оскільки законодавством України не встановлено порядок припинення особливого періоду, то закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для завершення особливого періоду.

Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону №1932-XII та абзацу 4 статті 1 Закону №3543-XII настав особливий період, який діяв і на час виникнення спірних відносин у цій справі.

Аналогічна правова позиція щодо дії особливого періоду викладена у постановах Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №638/662/17, від 27 березня 2020 року у справі №806/1286/17, від 04 лютого 2019 року у справі №426/11214/17, від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу цивільного захисту за контрактом під час дії в Україні особливого періоду.

Отже, оскільки позивач був прийнятий на службу цивільного захисту за контрактом під час дії особливого періоду, то на нього розповсюджується дія частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ щодо не припинення виплати пенсії, призначеної згідно названого закону.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про протиправність дій відповідача щодо припинення з 01 квітня 2020 року нарахування та виплати йому належного пенсійного забезпечення та, відповідно, про наявність правових підстав для зобов`язання пенсійний орган поновити з 01 квітня 2020 року нарахування та виплату позивачу належного пенсійного забезпечення. Тому позов підлягає задоволенню повністю.

Перевіряючи оскаржувані позивачем дії суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі закону, яким врегульовано спірні відносини, та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення в цих правовідносинах.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд оцінює критично, оскільки такі ґрунтуються на неправильному застосуванні пенсійним органом норм матеріального права, що регулюють спірні відносини.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №103 від 25 травня 2020 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо припинення з 01 квітня 2020 року нарахування та виплати ОСОБА_1 належного пенсійного забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області поновити з 01 квітня 2020 року нарахування та виплату ОСОБА_1 належного пенсійного забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2020 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_4); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місто Чернівці, площа Центральна, будинок 3, ).

Суддя О.П. Лелюк