Справа № 803/931/16
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 803/931/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцької міської ради, Комунального підприємства «Луцькводоканал», Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання незаконною постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернулися з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцької міської ради, Комунального підприємства «Луцькводоканал», Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання незаконною постанови від 12.11.2015 №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Луцькводоканал».

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що 12.11.2015 НКРЕКП прийнято постанову №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Луцькводоканал», якою відповідачем затверджено тариф на централізоване водопостачання в розмірі 3,85 грн за 1 м3 без врахування ПДВ. Вказану постанову позивачі вважають незаконною з тих підстав, що до складу діючих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення включено втрати води у внутрішньо будинкових мережах у розмірі 29,9%.

Також зазначають, що відповідно до акта контрольно-ревізійного відділу в м.Луцьку та Луцькому районі від 13.09.2009 №940-13/16 при плановому розрахунку тарифу на водопостачання враховані втрати води у мережі в розмірі 29,9%. На підприємстві КП «Луцькводоканал» фактичний розмір втрат води визначається математичним шляхом: від кількості поданої води в мережу (згідно показників обліку) віднімається кількість води (згідно даних абонентського відділу), за яку нараховується плата. Відповідно, не враховуються втрати води у внутрішньо будинкових системах водопостачання, кількість спожитої води, що нараховується у квартирах, де прописана одна кількість мешканців, а фактично проживає інша. Також не враховуються не обліковані витрати води з вуличних водозбірних колонок. При цьому, вказаним актом порушень не встановлено.

Відтак позивачі вважають, що встановлені оскаржуваною постановою тарифи є економічно необгрунтованими та завищеними.

З наведених підстав просять позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 прийнято справу до провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у даній справі на 11:00 03.03.2020.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 НКРЕКП було зобов`язано опублікувати оголошення про відкриття провадження у даній справі, у виданні де оскаржуваний акт було або мало бути опубліковано.

Так, постанова НКРЕКП від 12.11.2015 №2769 була опублікована у виданні «Інформаційний бюлетень НКРЕКП», 2016, 01, №1 та на офіційному веб-сайті НКРЕКП, оголошення про відкриття провадження у даній справі опубліковане на офіційному веб-сайті НКРЕКП та у виданні «Інформаційний бюлетень НКРЕКП».

В подальшому підготовче судове засідання відкладалось на 11:00 19.03.2010, на 14:30 30.03.2020, на 14:30 27.04.2020, на 11:00 14.05.2020, 14:30 28.05.2020 у зв`язку з карантинними заходами.

Ухвалою суду від 28.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14:30 24.06.2020, яке було відкладено за клопотанням позивачів на 14:30 06.07.2020. З аналогічних підстав розгляд справи відкладався на 14:30 16.07.2020, на 14:30 03.08.2020.

В судове засідання, призначене на 14:30 03.08.2020 позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Заяви про розгляд справи без участі або про відкладення розгляду справи не подав. Про причини неявки суд не повідомив.

Позивачем ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в судовому засіданні у Волинському апеляційному суді, де вона є потерпілою стороною, однак доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не прибули, однак представниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцької міської ради, Комунального підприємства «Луцькводоканал», Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області були подані заяви про розгляд справи у всіх судових засіданнях без їх участі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Частиною другою статті 379 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, суд зазначає, що відсутні підстави для визнання обов`язкової участі представника відповідача НКРЕКП, яким подані письмові пояснення по суті справи та клопотання про розгляд справи без його участі.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до положень КАС України кожен з учасників справи має право ознайомлюватися з матеріалами справи, зокрема, і з аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог КАС України, надавати пояснення, наводити свої доводи та міркування.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

В письмових поясненнях щодо позову від 12.02.2020 №276/15-20 представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

В обгрунтування своїх заперечень вказав, що НКРЕКП має законодавчо визначені повноваження встановлювати тарифи на комунальні послуги, зокрема, на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для суб`єктів господарювання на суміжних ринках. При цьому, під час установлення НКРЕКП тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій, застосовувався Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 (далі - Порядок формування тарифів), який визначав механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (пункти 1, 2 Порядку формування тарифів).

Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин Комісія при встановленні тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення застосовувала Процедуру встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджену постановою Комісії від 29.11.2013 №253, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20.12.2013 за №2160/24692 (далі - Процедура), яка поширюється на всіх суб`єктів господарської діяльності, які отримали у встановленому законодавством порядку ліцензії на провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (пункт 1.2 Процедури).

КП «Луцькводоканал» було надано до Комісії комплект документів для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, який відповідав вимогам Порядку формування тарифів та Процедури, на підставі чого було прийнято постанову Комісії від 12.11.2015 № 2769 встановлено тарифи на централізоване водопостачання - 3,85 грн. за 1 куб. м та водовідведення - 3,90 грн. за 1 куб. м (без ПДВ).

При цьому вказує, що постановою Комісії від 12.11.2015 №2769 було скориговано тариф на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 30.05.2016 № 636, в частині збільшення вартості електроенергії для КП «Луцькводоканал».

Відповідач зауважує, що враховуючи підвищення тарифів на енергоносії, зростання цін на матеріально-технічні ресурси, перегляд тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення та приведення, їх до економічно обґрунтованого рівня є об`єктивною необхідністю.

Крім того, встановлення економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення на рівні, який покриває всі витрати в собівартості цих послуг, є вимогою чинного законодавства України (Законів України «Про ціни та ціноутворення», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг»). Зокрема, відповідно до статті 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» тарифи на комунальні послуги суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планових витрат на їх виробництво з урахуванням планового прибутку.

Враховуючи викладене зазначає, що приведення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення до економічно обґрунтованого рівня є необхідним заходом для належного функціонування підприємств, що забезпечують споживачів питною водою та якісними послугами.

Також відповідач вважає необгрунтованим твердження позивачів щодо того, що до складу діючих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення включено втрати води у внутрішньо будинкових мережах у розмірі 29,9%.

Зокрема, відповідно до пунктів 10, 11 Порядку формування тарифів, формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, у тому числі галузевих технологічних нормативів використання питної води на підприємствах водопровідно-каналізаційного господарства з урахуванням основних особливостей технологічних процесів конкретного виробництва, техніко- економічних розрахунків, кошторисів з урахуванням ставок податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді. Річні плани ліцензованої діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення складаються окремо за видами такої діяльності (водопостачання, водовідведення) на підставі фактичних за останні п`ять років та прогнозованих обсягів централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко- економічних факторів. Розрахунок втрат питної води підприємствами, які надають послуги з централізованого водопостачання здійснюється у відповідності до Методики розрахунку втрат питної води підприємствами, які надають послуги з централізованого водопостачання, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 25.06.2014 №180 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.09.2014 за № 1063/25840).

Так, «Поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води для КП «Луцькводоканал» (далі - ІТНВПВ) узгоджені Волинським обласним виробничим управлінням водних ресурсів і водного господарства від 22.09.2011, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Волинській області від 03.10.2011, Комісією з проведення реорганізації НАЕР від 01.12.2011 та затверджені Луцькою міською радою. ІТНВПВ розраховувалися відповідно до Галузевих технологічних нормативів використання питної води на підприємствах водопровідно-каналізаційного господарства України, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.02.2004 №33, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №189. Діючим ІТНВПВ затверджено: втрати питної води після 2-го підйому - 28,6%

Поточний ІТНВПВ для КП «Луцькводоканал» становить 285,5 м3 на 1000 м3 поданої питної води. Планова річна подача води для розрахунку ІТНВПВ - 16270000 м3.

Затверджений ІТНВПВ для КП «Луцькводоканал» становить: 285,5 м3 х 16270000 м3/1000 м3 = 4645085 м3 або 28,6% від поданої питної води.

Відтак, твердження позивачів про те, до складу діючих тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення включено втрати води у внутрішньо будинкових мережах у розмірі 29,9% не відповідача дійсності.

Також відповідач стверджує, що позивачами у позовній заяві не наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами про порушення їх прав, свобод чи інтересів оскаржуваною постановою.

З врахуванням викладеного, відповідач зазначає, що НКРЕКП є державним колегіальним органом, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, підпорядкованим Президентові і підзвітним Верховній Раді України, відтак, в межах повноважень та відповідно до закону правомірно прийняв оскаржувану постанову, тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що постановою від 12.11.2015 №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Луцькводоканал» НКРЕКП встановлено тарифи КП «Луцькводоканал» на централізоване водопостачання - 3,85 грн. за 1 куб. м та водовідведення - 3,90 грн. за 1 куб. м (без ПДВ).

Не погоджуючись із зазначеною постановою НКРЕКП, позивачі звернулися до суду з позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» від 09.07.2020 №2479-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тарифи на комунальні послуги - тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, а також тарифи на послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб`єктів, які є виконавцями цих послуг.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, як встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках.

Пунктом першим, абзацом шостим пункту другого статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» визначено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг: бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Згідно абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про природні монополії», суб`єкт природної монополії - суб`єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії.

При цьому, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про природні монополії» централізоване водопостачання та водовідведення віднесено до сфери діяльності суб`єктів природних монополій.

Частиною першою, другою статті 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» тарифи на комунальні послуги формуються суб`єктами природних монополій та суб`єктами господарювання на суміжних ринках відповідно до порядків (методик), встановлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, відповідно до цього Закону.

Тарифи на комунальні послуги суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на їх виробництво з урахуванням планованого прибутку.

Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення).

Відповідно до пунктів 3, 4 вказаного Положення, основними завданнями НКРЕКП є, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Наведені норми законодавства вказують на те, що НКРЕКП, як орган державного регулювання у сфері комунальних послуг, наділена повноваженнями по встановленню тарифів на комунальні послуги, у тому числі на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які мають забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих планованих витрат на виробництво комунальних послуг з урахуванням планованого прибутку.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Одночасно слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

При цьому, відповідно до пункту 1.3. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 279 (яка діяла на момент спірних правовідносин), система централізованого водовідведення (каналізація) - комплекс об`єктів, споруд, колекторів, зв`язаних єдиним технологічним процесом відведення та очищення комунальних та інших стічних вод населених пунктів, а система централізованого водопостачання - комплекс об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води споживачам.

Таким чином, населення є кінцевим споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а оскаржувана постанова НКРЕКП №2769 не відноситься до сфери дії Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки централізоване водопостачання та водовідведення не є житлово-комунальною послугою.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу та той факт, що згідно пункту третього Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться.

Крім того, відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 (зі змінами) (далі - Порядок), нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Норма права - це загальнообов`язкове правило поведінки людей, встановлене, санкціоноване і забезпечуване державою (Словник української мови: в 11 томах. - Том 5. 1974. - Стор. 442).

При цьому, постанова Комісії від 12.11.2015 №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення «КП «Луцькводоканал» не встановлює, змінює чи скасовує норми права і застосовується лише щодо діяльності КП «Луцькводоканал», а отже, є актом індивідуальної дії та застосовується строково протягом планованого періоду.

Таким чином, враховуючи те, що постанова Комісії від 12.11.2015 №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Луцькводоканал» є актом індивідуальної дії, дія Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, на неї не поширюється.

Крім того, як вбачається з письмових пояснень відповідача, на виконання плану-графіка проведення безвиїзних та виїзних перевірок щодо додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, а також іншими органами, нормативно-правові акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації у Міністерстві юстиції України, на 2015 рік, затвердженим заступником Міністра юстиції України від 18.12.2014 та, відповідно до Порядку проведення органами юстиції перевірок стану додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2012 №93/5, Міністерством юстиції України було проведено безвиїзну та виїзну перевірки сану додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів у НКРЕКП за березень 2015 року.

Так, за результатами зазначеної вище перевірки було установлено, що за наслідками проведених безвиїзної та виїзної перевірок актів НКРЕКП за березень 2015 року порушень вимог законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, за які відповідно до статті 188-41 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність не виявлено.

Таким чином, саме Міністерство юстиції України підтвердило той факт, що оскаржувана постанова №2769 від 12.11.2015 не підлягала державній реєстрації в Міністерстві юстиції України, а отже, не є нормативно-правовим актом.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 12.11.2015 року №2769 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КР «Луцькводоканал» не порушує законних прав та інтересів позивачів з огляду на таке.

Статтею 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з пунктом другим Роз`яснення Вищого господарського суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, пунктом 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб`єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України, закріплене статтею 5 КАС України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи.

Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 по справі № 21-2926а15 було зроблено висновок про те, що зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, вбачається, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №826/16994/1 передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову (апеляційної скарги).

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 26.03.2013 (справа №21-438а12) вказав, що предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Однак, аналізуючи обставини справи та норми законодавства України суд приходить до висновку, що позивачі не є суб`єктами, на яких поширюється дія оскаржуваної постанови, а отже права, свободи та інтереси останніх жодним чином не порушені.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що оскаржувана постанова №2769 від 12.11.2015 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Луцькводоканал» відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, прийнята НКРЕКП з дотриманням вимог законів України, на підставі, у спосіб та в межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, не порушує права та законні інтереси позивачів, які підлягають судовому захисту шляхом скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцької міської ради, Комунального підприємства «Луцькводоканал», Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання незаконною постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський