Справа № 300/585/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. справа № 300/585/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

суддя Остап`юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2020 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору за ВП № 56445191 від 24.02.2020.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду за № А/857/6045/20 від 18.06.2020 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2019 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

07.07.2020 адміністративна справа за № 300/585/20 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків та для подання позовної заяви та копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, в тому числі документу про сплату судового збору, з дотриманням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Вимоги ухвали суду від 13.06.2020 позивач усунула.

22.07.2020 суд, відкрив провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а справу призначив до судового розгляду на 30.07.2020.

30.07.2020 учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, розгляд справи відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішено здійснювати у письмовому провадження за наявними матеріалами справи.

Позивач заявлені позовні вимоги щодо предмета спору обґрунтовує тим, що відповідач протиправно, в порушенні норм статтей 26, 27, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначив про стягнення виконавчого збору та не закінчивши виконавче провадження виніс оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору за ВП № 56445191 від 24.02.2020.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

22.05.2018 головним державним виконавцем Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Чіхом І.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 56445191 з примусового виконання виконавчого листа Надвірнянського районного суду № 348/1359/16-ц від 10.05.2018 про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , без надання іншого житла. Встановлено боржнику 10 робочих днів на виконання рішення суду. У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У червні 2018 року державним виконавцем складено акт про те, що боржники декілька місяців не проживають в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , двері будинку зачинені.

12.06.2018 головним державним виконавцем Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Чіхом І.М. прийнято постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 26.06.2018.

06.07.2018, на виконання ухвали Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 348/1359/16-ц, державним виконавцем прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання вказаного виконавчого документа, до закінчення касаційного провадження.

11.02.2020 головним державним виконавцем Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чіхом Іваном Михайловичем прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих.

24.02.2020 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9 446 гривень.

28.02.2020 представником стягувача подано заяву про виконання боржниками судового рішення та закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Надвірнянського районного суду № 348/1359/16-ц від 10.05.2018.

Постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Надвірнянського районного суду № 348/1359/16-ц від 10.05.2018 учасниками справи суду не надано.

Позивач, вважаючи протиправною постанову головного державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чіха Івана Михайловича від 24.02.2020 ВП № 56445191 про стягнення виконавчого збору в розмірі 9446,00 гривень, звернулася до суду.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункту 1 частини 1 статті 26 Закону).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина 5 статті 26 Закону).

Суд зазначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 за ВП № 5445191, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець не зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1 статті 27 Закону).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина 3 статті 27 Закону).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону).

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частина 2 статті 39 Закону).

Частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд, здійснюючи правовий аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження», що регулюють питання виконавчого збору, зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Як встановив суд, державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. На заяву представника стягувача від 28.02.2020 про виконання боржниками судового рішення та закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Надвірнянського районного суду № 348/1359/16-ц від 10.05.2018, суду не надано постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого документу.

Наслідком цього є підстави для висновку, що державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано положень частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», порушено пункту 9 частини 1, частини 2 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд зазначає, що у разі не вирішення державним виконавцем у поставові про відкриття виконавчого провадження питання щодо стягнення з боржника виконавчого збору, то таке питання вирішується в порядку встановленому частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи ту обставину, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження не вирішено питання про стягнення з боржника виконавчого збору, то таке стягнення повинно здійснитися після закінчення виконавчого провадження, а з врахуванням тієї обставини, що суду не надано постанови про закінчення виконавчого провадження, то суд вважає, що оскаржувану поставну про стягнення з боржника виконавчого збору державним виконавцем винесено раніше, ніж постанову про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, у головного державного виконавця Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чіхи Івана Михайловича не було підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає постанову Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.02.2020 за ВП № 56445191 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 9 446 гривень протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а заявлені позовні позивачем вимоги обґрунтованими, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, квитанцією за №0.0..1 від 06.03.2020, підтвердила сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вулиця Грушевського, 18, місто Надвірна, Івано-Франківська область, 78405, ) від 24.02.2020 за ВП № 56445191 про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 9 446 гривень.

Стягнути з Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вулиця Грушевського, 18, місто Надвірна, Івано-Франківська область, 78405, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Остап`юк С.В.

Рішення складене в повному обсязі 04 серпня 2020 р.