Справа № 240/5087/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5087/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О. В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

03 серпня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 09.10.2018 №ЖИ136/ЖТ3000/96/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 111 690,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що орендовані ним приміщення по АДРЕСА_2 відвідали уповноважені особи відповідача з метою проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю, за результатами якого склали акт перевірки від 24.09.2018 на підставі якого прийнято оскаржувану постанову. При цьому наголошує, що у вказаних приміщеннях з жовтня 2017 року по 01.10.2018 проводилися ремонтні роботи і не здійснювалася жодна підприємницька діяльність, а тому оскаржувана постанова, складена уповноваженими посадовими особами відповідача за виявленні порушення вимог ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Управління Держпраці у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі листа Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № 8008/5/06-30-13-04 від 19.09.2018 начальником Управління Держпраці у Житомирській області видано наказ № 1661 від 21.09.2018 про проведення в період із 21.09.2018 по 24.09.2018 заходу державного контролю у ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , Код КВЕД 46.90, Неспеціалізована оптова торгівля, РНОКПП: НОМЕР_1 . Фактична адреса: АДРЕСА_2 - з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (а.с.129 т.1).

Відповідно до зазначеного наказу, Управлінням Держпраці у Житомирській області для здійснення інспекційного відвідування видано направлення № 1539/04 від 21.09.2018 головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , за участю (при потребі) головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_13. (а.с.130 т.1).

24.09.2018 за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено акт № ЖТ3000/96/AB (а.с.35-42 т.2), яким зафіксовані порушення в частині допуску працівника до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Вказаний акт підписаний інспектором праці ОСОБА_8. та довіреною особою ОСОБА_6 (довіреність від 24.09.2018, яка зареєстрована в реєстрі № 2176).

9 жовтня 2018 року начальником Управління Держпраці у Житомирській області складено постанову про накладення штрафу № ЖИ 136/ЖТ3000/96/АВ/П/ТД-ФС, якою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на позивача накладено штраф у розмірі 111 690 грн за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України відносно одного працівника - ОСОБА_7 (а.с.103).

Зазначену постанову, позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ЖИ 136/ЖТ3000/96/АВ/П/ТД-ФС від 09.10.2018, а відповідачем, в свою чергу, не доказана правомірність прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386/2011) Управління Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 1 Положення № 386/2011 визначено, що Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Згідно пункту 3 вказаного Положення, основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 3 пункту 4 Положення № 386/2011 Управління Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 2 липня 2012 року № 390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року № 1291/21603, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 8 вересня 2004 року № 1985-IV та "Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві" від 8 вересня 2004 року № 1986-IV.

Названі конвенції мають пріоритетне значення, враховуючи те, що статтею 15 Закону України "Про міжнародні договори України" визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Згідно статті 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку № 390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

На виконання приписів частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини дев`ятої статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" Кабінет Міністрів України постановою № 509 від 17 липня 2013 року затвердив "Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Відповідно до пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судом встановлено, що 21 вересня 2018 року о 15:45 інспектор праці ОСОБА_8 разом із колегою прибув з інспекційним відвідуванням ФОП ОСОБА_1 до приміщення, яке розміщене по АДРЕСА_2.

Під час інспекційного відвідування було встановлено, що на робочому місці знаходилася особа, яка представилася ОСОБА_9 , проте в ході перевірки виявилося, що особою, яка перебувала на робочому місці була ОСОБА_7 , остання працювала без оформлення трудових відносин.

Інспектор вказав, що фіксував здійсненні контрольної закупки (купівля кави) у даному закладі на відео. В свою чергу пояснив, що після здійснення такої покупки вказав ОСОБА_7 мету свого візиту.

Таким чином, порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, встановлено відносно одного працівника, а саме: ОСОБА_7 .

При цьому, позивач заперечує, щодо встановленого перевіряючими порушення та вказує на те, що на момент проведення інспекційного відвідування господарської діяльності не здійснював, оскільки у приміщенні проводилися ремонтні роботи.

Крім того, ОСОБА_7 , допитана судом першої інстанції як свідок, показала, що не пам`ятає, коли саме було здійснено інспекційне відвідування, при цьому вказала, що у момент перевірки допомагала прибирати приміщення, оскільки в ньому проводилися ремонтні роботи. Також зазначила, що на посаді продавця у ФОП ОСОБА_1 працювала з 24 вересня 2018 року.

Проведення ремонтних робіт у приміщені розташованому по АДРЕСА_2 також підтвердила в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 , яка перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на посаді товарознавця. Дату проведення інспекційного відвідування вказати не змогла.

Так, як зазначалося раніше інспекційне відвідування було проведено за адресою: АДРЕСА_2 - з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

Під час розгляду справи позивач неодноразово наголошував, що з жовтня 2017 року до 01.10.2018 у вказаних приміщеннях проводився капітальний ремонт та не здійснювалася господарська діяльність, що і стало головним обґрунтуванням позивача протиправності проведеного інспекційного відвідування уповноваженими особами Управління Держпраці в Житомирській області.

Так, як встановлено судом позивач орендує вищеказане приміщення, та з метою покращення його стану із жовтня 2017 року до 01.10.2018 проводив в ньому капітальний ремонт, для проведення якого, ПП "Здобуток - II" сформовано робочий проект капітального ремонту орендованих приміщень за адресою: АДРЕСА_2. З вказаного проекту видно, що термін початку будівництва 2017 рік, а закінчення - 2018 рік.

На підтвердження проведення ремонтних робіт позивачем надано до матеріалів справи акти приймання виконаних робіт за 2017-2018 роки (а.с. 75-90, 95 т.1), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (а.с.91 т.1), договір на виконання робіт (а.с.93 т.1), платіжні доручення (а.с.96-99 т.1).

Із акту огляду приміщення від 01.10.2018 щодо перевірки технічного стану приміщення, проведеного комісією у складі ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ПП "Здобуток II" видно, що вказаний об`єкт знаходиться в стані 80% готовності капітального ремонту (а.с.92 т.2).

Крім того, факт здійснення капітального ремонту у приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та відсутність провадження господарської діяльності також встановлено постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 08.11.2018, яка міститься в матеріалах справи (а.с.216 т.1).

Колегія суддів погоджується із тим, що проведення капітального ремонту у зазначеному приміщенні виключає можливість здійснення будь-якої господарської діяльності позивачем, а тому встановлене відповідачем порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, в частині допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, не знайшли підтвердження.

Окрім того, колегія суддів не вважає за належний доказ відеофіксацію інспекційного відвідування, який може підтвердити здійснення провадження господарської діяльності, оскільки з даного відео не є можливим встановити дату та місце його здійснення. На вказаному відео відсутні будь-які рекламні вивіски з назвою закладу та графіком його роботи.

Крім того, відсутність проведення господарської діяльності на час здійснення перевірки, підтверджується також реєстраційним посвідченням № щодо реєстрації 19 жовтня 2018 року РРО.

Таким чином, твердження апелянта про використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач виплачував ОСОБА_7 заробітну плату і забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Колегія суддів також зазначає, що в матеріалах справи, відсутні будь-які докази про належне повідомлення особи, яка притягується до відповідальності про дату та час розгляду справи про накладення штрафу, що безпосередньо призводить до порушенням прав такої особи.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 111 690,00 грн. не може вважатись правомірним, оскільки відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Совгира Д. І.