Справа № 620/1732/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року Чернігів Справа № 620/1732/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» (далі також ТОВ «Віп Авто Транс», позивач) звернулось до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби (далі також відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA 102000/2019/000008/2 від 03.01.2020 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00003.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивачем придбаний автомобіль (Бельгія) на умовах Інкотермс 2010 та за ціною Контракту, а саме 18840,00 євро. Однак відповідач при прийняті оскаржуваного рішення скоригував митну вартість транспортного засобу відповідно до комерційної пропозиції щодо вживаних транспортних засобів ідентичних та подібних оцінюваному з використанням відкритих зовнішній джерел на рівні 24950 євро. Вказане коригування позивач вважає протиправним, оскільки відповідачу для митного оформлення імпортного товару позивачем надані всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Щодо висновку про вартісні характеристики, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, які митний орган вимагав надати, то останні взагалі не визначені у переліку документів необхідних для підтвердження митної вартості товарів. Звертає увагу суду, що вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18.

01.06.2020 ухвалою суду розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного проведення без повідомлення(виклику)сторін.

22.06.2020 ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Представник відповідача подав суду відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час здійснення митного оформлення транспортного засобу - сідельний тягач бувший у використанні, марка - VOLVO; - модель - НОМЕР_1 встановлено, що оплата за товар проведена з порушенням терміну, вказаного в рахунку-фактурі; рахунок-фактура виписано раніше ніж договір на поставну товару;. В декларації країни відправлення значиться королівство Бельгія в той же час у технічному паспорті країною реєстрації автомобіля є Австрія. Ці обставини у митного органу викликали сумніви, що стало наслідком коригування митної вартості товару та прийняття відповідного рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Представником позивача до суду подано відповідь на відзив в якій зазначила, що відповідачем у своєму відзиві не надано жодних обґрунтованих заперечень на позов, а тому просить задовольнити позов повністю.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що митним органом правомірно використана цінова інформація з інтернет-ресурсу www.truckscout24.com, оскільки останній є великим європейським спеціалізованим ринком автомобілів промислового призначення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» та STDA bvba (Бельгія) укладено Контракт № 11-12/2019 (далі-Контракт) , згідно якого позивач придбав сідельний тягач бувший у використанні, марка - VOLVO; - модель - НОМЕР_2 GL; - номер шасі/кузова - № НОМЕР_3 ; - тип двигуна - дизельний; - номер двигуна - немає даних; колісна формула - 4x2; - робочий об`єм циліндрів - 12777 см3; - потужність - 345 kw; - календарний рік виготовлення - 2014; - модельний рік виготовлення - 2014; - екологічний стандарт двигуна - Євро 6; - призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; - бувший у використанні; - торговельна марка VOLVO; - виробник VOLVO; - країна виробництва SE, далі-автомобіль (а.с.12-13).

Згідно пункту 3.2 Контракту автомобіль поставляється на умовах (EXW) Інкотермс 2010, тобто імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення.

У розділі 4 Контракту вказано, що вартість 1 (одного) сідлового тягача VOLVO FH460 GL складає 18840,00 Євро.

Розрахунки за придбаний автомобіль здійснювались шляхом безготівкової оплати з рахунку покупця (ТОВ «В1П АВТО ТРАНС») на рахунок продавця (STDA bvba (Бельгія)), що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 30.11.2019 № Y.T.2019328-236 та платіжними дорученнями № 55 від 16 грудня 2019року та № 56 від 20 грудня 2019року (а.с.14-15).

Технічні характеристики автомобіля підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 17.12.2019 № А 46020908(а.с.18).

На підставі договору від 01.02.2016 № 01/02/01/2016 особою, що здійснює декларування, подано до Північної митниці ДМС України митну декларацію ІМ 40 ДЕ № UA102030/2019/650802, згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 512329,58 грн. (497790,48 грн. +14539,10 грн. транспортних витрат на доставку транспортного засобу), визначену за основним методом - за ціною договору( а.с.57).

Під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями контролюючого органу позивачу надіслано електронне повідомлення від 03.01.2020, в якому вказано, що для підтвердження заявленої вартості транспортного засобу необхідно надати наступні документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовані спеціалізованими експертними організаціями про вартість товару та за власним бажанням надати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості автомобіля.(а.с. 73).

Так, особою, уповноваженою на декларування товарів надана відповідь листом від 03.01.2020, за якою митному органу було повідомлено, що надати вищезазначені документи не має можливість через їх відсутність. (а.с. 72).

03.01.2020 відповідач прийняв рішення № UA102000/2019/000008/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митним органом було визначено митну вартість товару 24950,00 Євро (а.с. 23).

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митним органом здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. Митну вартість транспортного засобу «Сідельний тягач колісний VOLVO» модель « НОМЕР_2 GL», 2014 року першої реєстрації, з дизельним двигуном, потужністю 345 кВт скориговано відповідно до комерційних пропозицій щодо вживаних транспортних засобів ідентичних та подібних оцінюваному з використанням відкритих зовнішніх джерел на рівні 24950 Євро, Митного кодексу України з урахуванням спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів та умов поставки. Митну вартість транспортного засобу здійснено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості - 24 950 Євро (а.с.23 на звороті).

Підставами для коригування митної вартості митним органом визначено неподання документів згідно з переліком, а надані документи містять розбіжності, які впливають на рівень митної вартості, і не дають однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості автомобіля. Відсутність певних документів є підставою для відмови у застосуванні основного методу ( за ціною договору) та для визначення митної вартості автомобіля самостійно.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00003 (а.с. 21-22).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до частини першої статті 54 Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини другої статті 54 Кодексу).

За змістом статті 54 Кодексу орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 55 Кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, що визначає обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: - неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); - невірно проведений розрахунок митної вартості; - невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі №809/4367/15, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

З матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваному рішенні митна вартість товару визначена за резервним методом. Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи містять розбіжності, які впливають на рівень митної вартості товарів і не дають можливості однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості товару. Митну вартість транспортного засобу «Сідельний тягач колісний VOLVO» модель « НОМЕР_2 GL», 2014 року першої реєстрації, з дизельним двигуном, потужністю 345 кВт скориговано відповідно до комерційних пропозицій щодо вживаних транспортних засобів ідентичних та подібних оцінюваному з використанням відкритих зовнішніх джерел на рівні 24950 Євро, Митного кодексу України з урахуванням спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів та умов поставки.

Разом з тим, митну вартість автомобіля, що вказана декларантом у митній декларації ІМ 40 ДЕ № UA102030/2019/650802, заявлено в розмірі 512329,58 грн. (497790,48 грн. +14539,10 грн. транспортних витрат на доставку транспортного засобу), визначену за основним методом - за ціною договору, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Відповідно до частини третьої статті 53 Кодексу у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведеної норми слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Так, для підтвердження заявленої митної вартості товару до МД декларантом долучено: рахунок-фактура (інвойс) від 30.11.2019 № Y.T.2019328-236; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 - Е 5.753.161 від 17.12.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 17.12.2019 № А 46020908; платіжні доручення (банківські платіжні документи, що стосуються товару) № 55 від 16.12.2019 та № 56 від 20.12.2019; довідка про транспортні витрати на доставку транспортного засобу № 258 від 28.12.2019; контракт N° 11-12/2019 від 11.12.2019; договір про надання послуг митного брокера від 01.02.2016 № 01/02/01/2016; митна декларація країни відправлення від 17.12.2019 № 19ВЕЕ357; книжка МДП (iCarnet) для внутрішнього перевезення від 24.12.2019 № ХЕ.80006505, що визнається відповідачем.

Отже, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною Контракту.

Відповідач в оскаржуваному рішення та відзиві посилається на те, що за результатами проведеного аналізу документів поданих разом з МД №UA102030/2019/650802 було встановлено наступне:

1. До митного оформлення подано рахунок від 30.11.2019 № Y.T.2019328-236, в якому термін оплати вказано до 15.12.2019. Однак, оплата за транспортний засіб була здійснена 16.12.2019 згідно платіжного доручення № 55, тобто з порушенням терміну вказаного в рахунку-фактурі.

2. Договір на поставку транспортних засобів №11-12/2019 укладено 11.12.2019 між STDA bvba (Бельгія) та ТОВ «ВІП АВТО ТРАНС», а рахунок фактура виписана продавцем (STDA bvba (Бельгія)) 30.11.2019, тобто раніше, ніж підписано сам договір.

3. Згідно декларацій країни відправлення від 17.12.2019 №19ВЕЕ357 країною експорту вантажу є королівство Бельгія, а в той же час згідно технічного паспорту від 17.12.2019 №А 46020908 країною реєстрації автомобіля є Австрія.

Ці обставини у митного органу викликали сумніви.

Однак такі доводи суд відхиляє, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок-фактура від 30.11.2019 №Y.T.2019328-236 містить всі дані щодо автомобіля, який продавався, у тому числі ціну (18840 Євро). При цьому ці дані співпадають з тими, які зазначені у декларації ІМ 40 ДЕ № UA102030/2019/650802, і свідчать про те, що оплата здійснена саме за придбання вказаного автомобіля. Проведення оплати за придбаний автомобіль підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 15-16).

Щодо висновку про вартісні характеристики, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, які митний орган вимагав надати, то останній взагалі не визначено у переліку документів необхідних для підтвердження митної вартості товарів. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18.

Посилання відповідача на порушення терміну оплати, вказаного в рахунку фактурі від 30.11.2019 №Y.T.2019328-236, складання рахунку фактури раніше ніж укладений Контракт, та розбіжність в декларації щодо країні відправлення та реєстрації автомобіля, суд вважає безпідставними, оскільки вказані розбіжності не можуть бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, платіжних документів), які є достатніми та підтверджують митну вартість товару.

Крім того, між Україною та Королівством Бельгія укладено Угоду про взаємну адміністративну допомогу в митних справах між Кабінетом Міністрів України та Урядом Королівства Бельгія, затверджену постановою КМУ № 1364 від 27.08.2003.

Відповідно до статті 2 вказаної Угоди, договірні сторони домовляються подавати одна одній допомогу в рамках цієї Угоди при посередництві їх митних адміністрацій з метою відвернення, розслідування та припинення будь-якого порушення митного законодавства. За запитом однієї з митних адміністрацій відповідно до цієї Угоди, допомога включає також надання будь-яких даних, що мають забезпечити правильне стягнення митними органами мита та інших податків. Будь-яка допомога подається кожною з Договірних сторін відповідно до їх національних законодавств і в рамках наявних ресурсів своїх митних адміністрацій.

Отже, відповідач для з`ясування всіх обставин, міг скористатись, наданим Угодою, правом.

Враховуючи наведене вище, на переконання суду, відповідачем розраховано митну вартість автомобіля за ціною, яка не доведена суду поданими доказами, та без обґрунтування про неможливість застосування митним органом попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару.

Наведене свідчить про недотримання відповідачем вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості товару за основним методом - ціною договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення статті 58 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом, на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат та їх розміру позивачем також надано копії платіжних доручень, які відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14 та підтверджують факт понесення витрат саме у даній справі.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 30.04.2020 №71, додаткова угода № 1до договору від 30.04.2020, детальний опис робі від 07.07.2020,рахунок фактура №71/2 від 30.04.2020, акт надання послуг № 71/2 від 07.07.2020, платіжні доручення №1105 від 07.05.2020 та № 1427 від 05.06.2020 про сплату послуг на загальну суму 63000,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

У свою чергу відповідачем надано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав, що справа є незначної складності, представником позивача подана 21 подібна справа, в рахунок оплати послуг адвоката позивачем перераховано 33000,00 грн., що становить 1571,43 грн. таких витрат за одну справу.

Так, згідно договору про надання правничої допомоги № 71 від 30.04.2020 та додаткових угод до даного договору предметом договору є надання правничої допомоги по скасуванню 21 рішення про коригування митної вартості товарів та 21 картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, серед яких і оскаржувані в даній справі. Вартість послуг по одній справі становить 8000,00 грн.

Згідно рахунку-фактури № 71/2 від 30.04.2020 позивачу надано знижку 5000,00 грн. по витратах на правничу допомогу в даній справі, а платіжними дорученнями № 1105 від 07.05.2020 та № 1427 від 05.06.2020 підтверджується оплата позивачем послуг згідно договору № 71 від 30.04.2020 в загальному розмірі 63000,00 грн.

Враховуючи викладене, витрати позивача на правничу допомогу в одній справі складають 3000,00 грн. (63000,00 грн. / 21справу).

Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах судової справи, надані позивачем документи містять інформацію про вартість години надання правової допомоги певного виду та час, витрачений на неї, розмір наданої знижки, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи, що позивачем при подачі позову також сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., то за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» підлягає стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 5102,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 03.01.2020 №UA 102000/2019/000008/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.01.2020 № UA102030/2020/00003.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Авто Транс» судовий збір в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві грн), сплачений відповідно до платіжного доручення № 1290 від 25.05.2020 та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн ( три тисячі грн).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс", вул.Квітнева, буд.1-В,м.Чернігів,14000 .

Відповідач: Північна митниця Держмитслужби, просп.Перемоги, 6,м.Чернігів,14017 .

Повний текст рішення виготовлено 30 липня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко