Справа № 140/7919/20
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7919/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Волинська фондова компанія» (далі - ПАТ «ВФК» звернулося в суд з позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення №КТ-UA-2020 від 14.02.2020 та №КТ-UA-2020 від 14.02.2020 про визначення коду товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було придбано обприскувачі самохідні PARRUDA 3030MT з системою GPS навігації, гідравлічним автопілотом та автоматичним контролем секцій в кількості 2 одиниці. При їх poзмитнeнi нa Пoлicькy митницю Держмитслужби було подано митні декларації, в яких було зазначено код товару згідно з УKTЗEД 8424 81 99 00. Проте митниця не погодилась із даним кодом товару та прийняла оскаржувані рішення про визначення коду товару, в яких на дaні оприскувачі встановлено код - у товарній позиції 8705 УKT ЗЕД. Однак, представник позивача вказує, що в придбаних самохідних оприскувачах шасі та робоче обладнання спеціально підігнані один до одного та утворюють єдиний механічний агрегат, шасі повністю інтегроване з устаткуванням, також шасі нe може використовуватися для інших цілей. Зазначене підтверджується висновком експерта cyдoвoї aвтoтoвapoзнaвчoї eкcпepтизи, в якому експерт вказав, що «шасі в обприскувачах самохідних PARRUDA 3030МТ, заводський №19К7201054 тa №19К7201056, не може використовуватися для інших цілей. Характеристики даних обприскувачів самохідних, з технічної точки зору, відповідають характеристикам товарного коду 8424 81 99 00 Українського класифікатора тoвapiв зовнішньоекономічної діяльності. Вищевикладене також підтверджується листом TOB «КУН-УКРАЇНА» (офіційний представник Компанії «КУН С.А.» в Україні) та CMR №LV 21920, якa зaзнaчaє, що дaнi товари відносяться до товарної групи 8424 згідно з УКТЗЕД.

Крім того, представник позивача вказує, що при включені обприскувача самохідного PARRUDA 3030MT до державного реєстру технічних засобів застосування пестицидів та агрохімікатів, відповідні органи перевіряють відповідність даного товару заявленому коду УКТЗЕД 8424 через перевірку його відповідності встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством. Якщо зазначений оприскувач класифікувати за кодом 8705 90 80 90, тоді державні випробовування цього технічного засобу не будуть проводитися і він не підлягатиме державній реєстрації.

Ухвалою судді від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позовних вимог, оскільки Держмитслужбою України надсилався запит до Департаменту з питань тарифів та торгівлі Всесвітньої митної організації (далі - ВМО), Брюссель, щодо надання методичної допомоги, щодо підходів ВМО до класифікації товару «самохідні оприскувачі». В отриманій відповіді від 18.06.2009 підтверджено позицію Держмитслужби України стосовно класифікації зазначеного товару у товарній позиції 8705 згідно з УКТЗЕД. Враховуючи вищевказане та керуючись Правилами 1.6 ОПІ було прийнято оскаржувані рішення. Представник відповідача вказує, що імпортовані позивачем оприскувачі мають ознаки товарів, що класифікуються у товарній позиції 8705 і не можуть бути класифіковані у товарній позиції 8424. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що запит Держмитслужби України до ВМО не стосувався саме обприскувача самохідного PARRUDA 3030МТ, при цьому не відомо, які технічні характеристики були притаманні самохідним оприскувачам стосовно яких направлявся запит до ВМО. Щодо посилання представника відповідача на лист Державної митної служби України від 02.04.2009 №11/4-10.29/2985-ЕП, як на підставу прийняття оскаржуваних рішень представник позивача зазначає, що даний лист не є нормативно-правовим актом та не має обов`язкової сили. Крім того, даний лист суперечить положенням УКТЗЕД, оскільки встановлює додаткові критерії для здійснення класифікації, які не передбачені положеннями, тобто змінює та встановлює нові норми права, які мають застосовуватись при здійсненні класифікації товарів, що є протиправним.

Додатково представник позивача вказує, що навіть, якщо брати до уваги даний лист, то обприскувач самохідний PARRUDA 3030МТ не відповідає критеріям, які в ньому наведені, оскільки обприскувач самохідний PARRUDA 3030МТ не обладнаний спідометром, а лише тахометром (показує поточне значення обертів колінчастого валу ДВЗ), який комбінований із лічильником відпрацьованих мотогодин, бортовий комп`ютер обприскувача визначає лише робочу швидкість машини при виконанні обприскування. Не передбачені також паси безпеки для водія, а тому дані обприскувачі не пристосовані для безпечного руху по дорогах загального користування. Представник позивача зазначає, що Поліською митницею Держмитслужби не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність в обприскувача самохідного PARRUDA 3030МТ характеристик, які дозволяли б віднести його товарної позиції 8705 згідно з УКТЗЕД.

У хвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за участю представника ПАТ «ВФК» відмовлено.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Компанія « КУН С. А. » (продавець) та ПАТ «ВФК» (покупець) 01.10.2016 уклали контракт №K-VFC 17, згідно якого продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар (сільськогосподарські машини, обладнання та запчастини до них, виготовлені компаніями « КУН С. А. »), що є предметом цього контракту, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах даного контракту (а.с.11-16).

Як вбачається з додатку №5 до договору №K-VFC 17 від 01.10.2016 позивачем було придбано два обприскувачі самохідні PARRUDA 3030МТ МТ з системою навігації GPS навігації, гідравлічним автопілотом та автоматичним контролер секцій за ціною 124000,430 EUR за одиницю (а.с.17).

У свою чергу, декларантом позивача до митного оформлення Поліській митниці Держмитслужби подано митну декларацію №UA204120/2020/013532 та пакет документів на обприскувач самохідний для обробки ґрунту у сільському господарстві: марка - PARRUDA 3030МТ - 1 шт. Арт. 13А3002. Зав. №19К7201056. Новий 2019 року випуску. В комплекті з системою GPS навігації, гідравлічним автопілотом та автоматичним контролем секцій, кліренс 1,71 м. Торговельна марка: PARRUDA. Виробник: KUHN-MONTANA INDUSTRIA DE MAQUINAS S.A., BR.

При цьому, позивачем у графі 33 митної декларації було зазначено код товару 842481, що згідно з УКТЗЕД класифікується, як «Механiчнi пристрої (з ручним керуванням або без нього) для розбризкування або розпилення рiдких чи порошкоподiбних речовин; вогнегасники, зарядженi або незарядженi; пульверизатори та аналогiчнi пристрої; пiскоструминні, пароструминнi та аналогiчнi метальні пристрої: для сiльського господарства або садiвництва».

14.02.2020 Поліська митниця Держмитслужби прийняла рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2020, відповідно до якого зазначений автомобіль класифіковано за кодом згідно з УКТЗЕД як «Моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі)».

Також, декларантом позивача до митного оформлення Поліській митниці Держмитслужби подано митну декларацію №UA204120/2020/013535 та пакет документів на обприскувач самохідний для обробки ґрунту у сільському господарстві: марка - PARRUDA 3030МТ - 1 шт. Арт. 13А3002. Зав. №19К7201054. Новий 2019 року випуску. В комплекті з системою GPS навігації, гідравлічним автопілотом та автоматичним контролем секцій, кліренс 1,71 м. Торговельна марка: PARRUDA. Виробник: KUHN-MONTANA INDUSTRIA DE MAQUINAS S.A., BR.

При цьому, позивачем у графі 33 митної декларації було зазначено код товару 842481, що згідно з УКТЗЕД класифікується, як «Механiчнi пристрої (з ручним керуванням або без нього) для розбризкування або розпилення рiдких чи порошкоподiбних речовин; вогнегасники, зарядженi або незарядженi; пульверизатори та аналогiчнi пристрої; пiскоструминні, пароструминнi та аналогiчнi метальні пристрої: для сiльського господарства або садiвництва».

14.02.2020 Поліська митниця Держмитслужби прийняла рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2020, відповідно до якого зазначений автомобіль класифіковано за кодом згідно з УКТЗЕД як «Моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі)».

Позивач, не погоджуючись із рішеннями Поліської митниці Держмитслужби від 14.02.2020 №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020 про визначення коду товару, оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) від 13.03.2012 року № 4495-VІ.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з статтею 67 МК України Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів. Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев`ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).

Статтею 68 МК України передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частин першої-п`ятої статті 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари. Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає митну декларацію. У свою чергу, митний орган здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження органу доходів і зборів щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Процедуру ведення УКТ ЗЕД визначено Порядком ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 (далі - Постанова № 428).

Пунктом 2, 3 Постанови № 428 передбачено, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів. УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (далі - Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі - Комбінована номенклатура).

Митний тариф України встановлюється Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII. Статтею 1 даного закону визначено, що митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Основними правилами інтерпретації УКТЗЕД передбачено, що класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється за такими правилами: Назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил: (a) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного; будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

Пунктом 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД передбачено, що для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Разом з тим, згідно з пунктом 3 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином: (a) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару; (b) суміші, багатокомпонентні товари, які складаються з різних матеріалів або вироблені з різних компонентів, товари, що надходять у продаж у наборах для роздрібної торгівлі, класифікація яких не може здійснюватися згідно з правилом 3 (a), повинні класифікуватися за тим матеріалом чи компонентом, який визначає основні властивості цих товарів, за умови, що цей критерій можна застосувати; (c) товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3 (a) або 3 (b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

Товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються (пункт 4 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД).

Отже, при віднесенні товару до тієї чи іншої позиції слід виходити з більш конкретного опису товару, його характеристик та призначення.

З метою забезпечення виконання Закону України від 19.09.2013 року № 584-VIII «Про Митний тариф України» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 «Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» наказом Державної фіскальної служби України від 09.06.2015 року № 401 затверджено Пояснення до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Так, відповідно до Пояснень до товарної позиції 8424, до цієї товарної позиції включаються машини і пристрої для розкидання, розбризкування і розпилення пари, рідин або твердих матеріалів (наприклад, піску, порошків, гранул, щебеню чи металевих абразивів) у вигляді струменя, дисперсії (крапельної чи ні) чи бризок.

Зокрема, до товарної позиції 8424 відносяться брандспойти з розпилювачами, розпилювачі і розкидачі порошку, які використовуються для інсектицидів, фунгіцидів та інших хімічних засобів у сільському господарстві, садівництві чи в побуті. До цієї товарної позиції включаються апарати з умонтованими резервуарами або без них, з ручним керуванням (включаючи прості розпилювачі з поршневими насосами) або керовані за допомогою ножної педалі, а також порошкові сильфони, ранцеві розпилювачі та перевізні розпилювальні пристрої. До цієї товарної позиції також включаються самохідні розпилювальні апарати, в яких двигун, поряд із забезпеченням енергії для роботи насосів і розпилення, може бути підключений для забезпечення обмеженого руху апарата для робочих цілей. Проте до цієї товарної позиції не включаються апарати, що відносяться до автомобілів товарної позиції 8705. За умови, що апарати включають механічні пристрої для утворення або поширення струменя або розпилення для автоматичного регулювання напрямку струменя (включаючи прості механізми, що приводяться в дію тиском води), до цієї товарної позиції входять такі види апаратів (стаціонарні, перевізні чи самохідні).

Натомість, щодо товарної позиції 8705 (моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі), то до цієї товарної позиції включається ряд видів транспортних засобів, спеціально сконструйованих або пристосованих для розміщення різних пристроїв, які надають їм можливості виконувати визначені нетранспортні функції; тобто основною метою транспортного засобу цієї товарної позиції не є перевезення людей або вантажів.

До цієї товарної позиції включаються: (1) Автомобілі вантажні аварійні, що являють собою автомобільні шасі з підлогою або без неї та обладнані підіймальними пристроями, такими як неповоротні крани, козли, блоки чи лебідки, і призначені для підіймання і буксирування транспортних засобів в аварійному стані. (2) Автомобілі-насоси, обладнані насосом, як правило, з приводом від двигуна автомобіля (наприклад, пожежні автомобілі). (3) Вантажні автомобілі, обладнані драбинами або підіймальними платформами для ремонту контактних підвісних мереж, вуличного освітлення і т.п.; вантажні автомобілі з регульованою стрілою і платформою для кінознімального чи телевізійного устаткування. (4) Вантажні автомобілі, застосовувані для очищення вулиць, стічних канав, аеродромних злітно-посадочних смуг і т.п. (наприклад, автомобілі для прибирання доріг (підмітальні машини), автомобілі-розкидувачі, комбіновані підмітально-мийні машини та асенізаційні машини). (5) Снігоочисні та снігоприбиральні машини з умонтованим устаткуванням; тобто автомобілі, створювані винятково для снігоприбирання і, як правило, з турбінами, обертальними лопатками і т.п., з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна. В усіх випадках змінне снігоочисне або снігоприбиральне обладнання всіх типів не включається до цієї товарної позиції (товарна позиція 8430), незалежно від того, подане воно змонтованим на автомобілі чи ні. (6) Вантажні автомобілі-розкидувачі всіх видів з нагрівальним устаткуванням або без нього, з устаткуванням для розподілу гудрону або гравію, для сільськогосподарських цілей і т.п. (7) Автокрани, не призначені для перевезення вантажів, які складаються з автомобільного шасі, на якому постійно встановлена кабіна і поворотний кран. Проте вантажні автомобілі з самонавантажувальними пристроями не включаються до цієї товарної позиції (товарна позиція 8704). (8) Автобурові (тобто вантажні автомобілі, обладнані вишкою в комплкті з краном, лебідками та іншими пристроями для буріння і т.п.). (9) Вантажні автомобілі, обладнані штабелеукладачами (тобто рухомою платформою, виконаною рухомою на вертикальній основі, і яка, як правило, має привід від двигуна автомобіля). Проте до цієї товарної позиції не включаються самозавантажні автомобілі, обладнані лебідками, підіймальними пристроями і т.п., але призначені переважно для перевезення вантажів (товарна позиція 8704). (10) Автобетономішалки, що складаються з кабіни та автомобільного шасі, на якому постійно змонтована бетономішалка, пристосована як для виготовлення, так і для перевезення бетону. (11) Пересувні електрогенераторні агрегати, що складаються з вантажного автомобіля, на якому змонтований електрогенераторний агрегат, з приводом або від двигуна автомобіля, або від окремого двигуна. (12) Автомобілі радіологічні (з рентгенівськими установками) (наприклад, обладнані медичним кабінетом, затемненим приміщенням і повним набором рентгенівського устаткування). (13) Пересувні клініки (медичні або стоматологічні) з операційною, устаткуванням для анестезування та іншою хірургічною апаратурою. (14) Автомобілі-прожектори, що мають прожектор, змонтований на автомобілі, причому живлення звичайне здійснюється від генератора, який має привід від двигуна автомобіля. (15) Радіоавтофургони. (16) Автофургони телеграфні, радіотелеграфні чи радіотелефонні, приймальні та передавальні; радіолокаційні автоустановки. (17) Іподромні автофургони, обладнані лічильними машинами для автоматичного підрахунку виграшів на перегонах. (18) Пересувні лабораторії (наприклад, для контролю експлуатаційних характеристик сільськогосподарських машин). (19) Випробувальні вантажні автомобілі з реєструвальними приладами для визначення тягових зусиль автомобілів, які буксирують їх. (20) Пересувні хлібопекарні з повним устаткуванням (тістозамішувач, піч і т.п.); польові кухні. (21) Автомобілі-майстерні, обладнані різними верстатами та інструментом, зварювальними пристроями тощо. (22) Пересувні банки, пересувні бібліотеки і пересувні автовиставки для демонстрації товарів.

Аналогічно, до цієї товарної позиції не включаються самохідні колісні транспортні засоби, в яких шасі та робоче обладнання спеціально підігнані один до одного та утворюють єдиний механічний агрегат (наприклад, самохідні автогрейдери). У цьому випадку устаткування не просто встановлено на шасі моторного транспортного засобу, а повністю інтегроване з ним; шасі не може використовуватися для інших цілей і може мати ті основні властивості автомобіля, що зазначені вище.

Водночас, як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи №318 від 28.05.2020, складеного судовим експертом Стасюком О. В. , який був попереджений про кримінальну відповідальність згідно з вимогами статті 384 КК України за завідомо неправдивий висновок, самохідні оприскувачі марки PARRUDA 3030МТ, заводський №19К7201054 та №19 К7201056 , використовуються для обприскування різноманітних сільськогосподарських культур широким спектром розчинів пестицидів ті інших агрохімікатів на полях з різною рельєфною поверхнею. Вузли та агрегати досліджуваних самохідних оприскувачів PARRUDA 3030 МТ спроектовані та виготовлені з врахуванням специфіки технологічного процесу його використання, спеціально підігнані один до одного та утворюють єдиний механічний агрегат, в якому устаткування не просто встановлене на шасі, а повністю інтегроване з ним. Шасі в обприскувачах самохідних PARRUDA 3030МТ, заводський №19К7201054 та №19К7201056 не може використовуватися для інших цілей. Характеристики обприскувачів самохідних PARRUDA 3030МТ, заводський №19К7201054 та №19К7201056, з технічної точки зору, відповідають характеристикам товарного коду 8424 81 99 00 УКТ ЗЕД. (а.с.33-42).

Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що зазначені оприскувачі мають істотні ознаки моторного транспортного засобу із наступними механічними вузлами: двигун, коробка передач, важелі керування переключенням швидкості, рульове керування та гальма, що підпадає під визначенні автомобіль, що використовується для виконання спеціальних робіт, а тому охоплюється товарною позицією 8705.

На думку суду, висновок судової автотоварознавчої експертизи від 28.05.2020 №318 відповідає вимогам, визначеним статтею 101 КАС України, є належним та допустимим доказом, а тому суд бере його до уваги.

При цьому, вказаний висновок судової автотоварознавчої експертизи від 28.05.2020 №318 узгоджуються також з іншими письмовими доказами у справі, а саме: міжнародною товарно-транспортною накладною СМR від LV-21920, яка зазначає, що дані товари відносяться то товарної групи 8424 (а.с.45), а також листом ТОВ «КУН-Україна», яке є офіційним представником Компанії «КУН С. А . » в Україні) від 13.04.2020 №13/04/1 (а.с.44).

Суд також зазначає, що обприскувачі самохідні PARRUDA 3030МТ не обладнані спідометрами, а лише тахометром (показує поточне значення обертів колінчастого валу ДВЗ), який комбінований із лічильником відпрацьованих мотогодин, що не відповідає вимогам підпункту г пункту 31.4.7. Правил дорожнього руху, бортовий комп`ютер обприскувача визначає лише робочу швидкість машин при використанні обприскувача. Таким чином, дані обприскувачі не пристосовані для безпечного руху по дорогах загального користування. Згідно з підпункту г пункту 31.4.7. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності невідповідності таким вимогам, зокрема, коли не працює спідометр.

Отже, враховуючи те, що устаткування обприскувачів PARRUDA 3030МТ не просто встановлено на шасі моторного транспортного засобу, а повністю інтегроване з ним, і шасі не може використовуватися для інших цілей, то в силу Пояснень до товарної позиції 8705 такий обприскувач не може класифікуватись у цій товарній позиції. Крім цього, в оскаржуваних рішеннях, не наведено жодних визначальних характеристик коду товару 8705, які зазначені у Поясненнях.

Враховуючи вказані письмові докази, суд приходить до висновку про те, що Поліська митниця Держмитслужби оскаржуваними рішеннями про визначення коду товару від 14.02.2020 №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020 безпідставно класифікувала спірний товар за кодом УКТ ЗЕД 8705 90 80 90.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що рішення Поліської митниці Держмитслужби про визначення коду товару від 14.02.2020 №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020 прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги до задоволення.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Таким чином, враховуючи досліджені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Поліська митниця Держмитслужби оскаржуваними рішеннями про визначення коду товару від 14.02.2020 №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020 безпідставно класифікувала такий товар у товарній позиції 8705 90 80 90 згідно з УКТЗЕД «Моторні транспортні засоби спеціального призначення, крім призначених головним чином для перевезення людей або вантажів (наприклад, автомобілі вантажні для аварійного ремонту, автокрани, автомобілі пожежні, автобетономішалки, автомобілі прибиральні для доріг, автомобілі поливомийні, автомобілі-майстерні, радіологічні автомобілі)».

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність рішень про визначення коду товару від 14.02.2020 №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020, а тому вони є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4204,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №41744 від 02.06.2020.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. та витрат пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 5720,40 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору №22/06/18 про надання правничої допомоги від 22.06.2018 (а.с.80-81), додаткової угоди №10 від 02.12.2019 до договору №22/06/18 (а.с.82), додаткової угоди №11 від 06.03.2020 до договору №22/06/18 (а.с.83), калькуляції вартості надання послуг професійної правничої допомоги» 19 від 06.07.2020 (а.с.84), акту №19 про надання послуг професійної правничої допомоги від 06.07.2020 (а.с.85), платіжного доручення №R00004398 від 10.07.2020 (а.с.86), позивач сплатив Адвокатському бюро «Дзюрило Анастасії» кошти в загальній сумі 7000,00 грн. на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту про надання послуг професійної правничої допомоги від 06.07.2020 складається з: аналізу судової практики та чинного законодавства, збір доказів (4 год.) - 2000,00 грн.; підготовка та подання адміністративного позову (3 год.) - 3000,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив (2 год.) - 1000,00 грн.; представництво інтересів позивача в суді - (1 год.) - 1000,00 грн.

Крім того, згідно з договором на виконання експертизи №318 від 11.03.2020 (а.с.31), платіжного доручення від 26.03.2020 №R000037556 (а.с32), позивач сплатив за проведення судової автотоварознавчої експертизи кошти у сумі 5720,40 грн.

У свою чергу, представником відповідача було подане клопотання у якому просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги представника відповідно до складності справи та пропорційно до предмету спору з урахуванням надуманості та необґрунтованості затраченого адвокатом часу на підготовку до справи та участі у судовому засіданні, а також надуманості витрат на проведення судової експертизи. Вказує, що розрахунок затраченого адвокатом часу є недостовірним, необ`єктивним та документально не підтвердженим. Крім того звертає увагу, що до витрат на послуги професійної правової допомоги включено представництво інтересів позивача у суді, однак дана справа розглядається у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною. Зокрема, адвокатом необґрунтовано кількість часу, який був потрачений на надання вказаних в описі робіт та послуг. Крім того, суд звертає увагу, що адвокат Дзюрило А. Р. представляла інтереси товариства в інших аналогічних справах, а тому підготовка позовної заяви та відповіді на відзив для неї не є затратними у часі. Враховуючи те, що заявлена кількість годин на надання адвокатом правової допомоги є неспівмірною, виходячи зі складності справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правову допомогу до 2000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що аналіз судової практики та чинного законодавства, збір доказів включається до витрат пов`язаних з підготовкою та поданням позовної заяви, а тому дані витрати повинен понести позивач. Крім того, розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а тому включення до переліку наданих адвокатом послуг представництво інтересів позивача у суді є безпідставним.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд враховує те, що висновок експерта, складений за замовленням ПрАТ «Волинська фондова компанія», підготовлений для подання до суду, відтак в силу задоволення судом позовних вимог товариства витрати останнього, понесені на оплату експертиз, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. та 5720,40 грн. витрат, понесених з оплатою експертизи.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби від 14 лютого 2020 року №КТ-UA-2020 та №КТ-UA-2020 про визначення коду товару.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, 104, ідентифікаційний код 43350097) на користь Приватного акціонерного товариства «Волинська фондова компанія» (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, 16, ідентифікаційний код 13356951) судовий збір у сумі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп.), витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 5720,40 (п`ять тисяч сімсот двадцять грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко