Справа № 711/3814/20
Суддя: Позарецька С. М.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3814/20
Провадження № 2-а/711/68/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.07.2020 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі судових засідань Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача

за довіреністю Лисенка Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира роти №1 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Черкаській області Безрукова Григорія Костянтиновича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до командира роти №1 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Черкаській області Безрукова Григорія Костянтиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.05.2020 командиром роти № 1 батальону управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП старшим лейтенантом поліції Безруковим Григорієм Костянтиновичем об 09 год. 10 хв. було складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 № 575876 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 05.07.2020 об 09 год. 00 хв. в м. Черкаси, бульв. Шевченка, 290, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість надати дорогу пішоходам, чим порушив п. 18.1 ПДР та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Вважаючи, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, він відповідно до ст. 288 КУпАП 12.05.2020 звернувся до т.в.о начальника управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП майора поліції Єгора Коваленка із заявою про незгоду з винесеною постановою та просив її скасувати, позаяк на місті зупинки та складання постанови відповідачем на прохання позивача не було надано відеозапис з місця скоєння правопорушення.

Відповідно до ст. 293 КУпАП начальником управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП капітаном поліції Олександром Кокобою ухвалено рішення щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скаргу без задоволення від 20.05.2020, яким постанову про накладення адміністративного стягнення серії № 575876 віл 07.05.2020 залишено без змін. Постанову позивачем отримано 20.05.2020, про що в журналі зроблено запис вих. № Я-320/ия/24/01 2020 та було надано відповідь на заяву від 12.05.2020 з тим же вих. номером. Йому роз`яснено: «...що вивчено матеріали справи, переглянуто та досліджено відео з нагрудної бодікамери поліцейського та при опитуванні було встановлено, що Ви, керуючи автомобілем ВАЗ-2107 н/з НОМЕР_2 , рухаючись по бульв. Шевченка, 290, в м. Черкаси, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надали переваги в русі пішоходу, яка розпочала перехід проїзної частини та побачивши, що автомобіль не зменшує швидкості, раптово повернувся на тротуар для забезпечення особистої безпеки».

Також в якості свідків було залучено громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які при опитуванні пояснили, що стали свідками того, як водій автомобіля ВАЗ-2107 н/з НОМЕР_2 , рухаючись по бульв. Шевченка, 290 в м. Черкаси, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав переваги в русі пішоходу, яка розпочала перехід проїзної частини та змусив своїми діями раптово повернутись на тротуар для забезпечення особистої безпеки.

Окрім того, в матеріалах справи наявний рапорт інспектора поліції, пояснення свідків та відео з нагрудної бодікамери поліцейського, що порушення Правил дорожнього руху мало місце, що є фактичними даними, на основі яких приймалось рішення по справі».

22.05.2020 позивачу на його заяву через канцелярію Департаменту патрульної поліції було надано та отримано копії відеозаписів факту фіксації адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оформлене відповідною постановою серії ДП18 № 575876 від 07.05.2020.

Переглянувши відеозапис позивач вважає, що відповідачем порушено ч. 4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення, позаяк, як вказано в постанові, правопорушення було за адресою: АДРЕСА_1 о 09 год. 00 хв., а постанова виписана за адресою: бульв. Шевченка, 272 о 09 год. 10 хв. Тож вбачається, що зупинили о 08 год. 57 хв. за квартал від місця вчинення правопорушення. У відеозаписі не було зафіксовано момент порушення ПДР, а відеозапис починається з моменту зупинення позивача і складання постанови, тобто сам момент порушення не зафіксований.

Також в постанові вказано, що на місці складання постанови позивачем надані пояснення, яких при дослідженні матеріалів адміністративної справи в перелічених досліджених доказах, немає. Пояснень позивача, в яких він вказує, що пішохід не виходив на пішохідний перехід, а стояв на тротуарі на відео немає, як і немає відеозапису порушення позивачем п. 18.1 ПДР.

В роз`ясненні вказані свідки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які при позивачеві опитані не були та до постанови не внесено запис про додання їх показів. Також у позивача викликають великі сумніви достовірність факту законності показів свідків, позаяк від моменту вчинення правопорушення, приблизно о 08 год. 45 хв., початок виготовлення постанови 09год. 10 хв.,- пройшло 25-30 хв., тому свідки не могли чекати весь цей час на тротуарі місця вчинення правопорушення за квартал від місця виписки постанови.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

А тому, позивач просить суд, - визнати незаконною постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07 травня 2020 серія ДП 18 №575876 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., винесену командиром роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , а також скасувати вказану постанову; стягнути з Департамента патрульної поліції управління патрульної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40грн.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/3814/20 (а.с. 16).

Ухвалою суду від 03.06.2020 року прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд по суті, відповідно до ст.ст. 268-270 КАС України. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с. 17).

24.06.2020 відповідачем командиром роти №1 батальйону УПП Департаменту патрульної поліції в Черкаській області Безруковим Г.К. до суду надано відзив на адміністративний позов та докази в обґрунтування своїх доводів.

У своєму відзиві відповідач заперечує проти доводів позивача і вказує, що так, дійсно, відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем за адресою м.Черкаси, бульв. Шевченка, 272, хоча правопорушення було вчинене за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 290. Це пояснюється тим, що після того, як відповідач помітив вчинене позивачем правопорушення, позивачеві була подана вимога про зупинку червоними та синіми маяками службового автомобіля. Проте, позивач довгий час на вимогу поліцейських про зупинку не реагував та зупинився за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 272, за декілька будинків від місця скоєння правопорушення, де й було розглянуто справу та винесено постанову відносно позивача. Тому в наведеному позивачем твердженні, відповідач не вбачає будь-якого порушення норм матеріального чи процесуального права, а отже підстави для скасування постанови немає. Крім того, вказує, що позивач дійшов неправильного висновку, оскільки поліцейські Аксініченко О.В. та Тимошенко А.М., які були у складі екіпажу патрульної поліції, надали відповідачу усні пояснення та підтвердили те, що позивач не пропустив пішоходів на нерегульованому пішохідному переході, а після надходження заяви позивача про скасування постанови надали ті самі пояснення, тільки в письмовій формі. Пояснення відповідачем не було відібрано у пасажира, який перебував у автомобілі позивача - ОСОБА_5 , оскільки законом не визнана обов`язкова участь свідків при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім цього, позивач не вчиняв дій, спрямованих на залучення в якості свідка пасажира - гр. ОСОБА_5 , який, в свою чергу, не виявив бажання надати усні пояснення. Позивач, під`їжджаючи до перехрестя, повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, дати дорогу пішоходам, які розпочали перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, і для яких може бути створена перешкода чи небезпека. А тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.05.2020 до участі у справі залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3). Відзив на позов надано не було.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що проїжджаючи перехрестя вул. Б.Хмельницького та бульв. Шевченка, він їхав зі швидкістю 40 км/год, на пішохідному переході перед ним десь на відстані 1 м стояло 2 особи, які не намагались пройти проїжджу частину, тож він проїхав перехрестя. На наступному кварталі його зупинили працівники поліції і повідомили, що він порушив ПДР, так як не надав перевагу пішоходам. Він заперечив цей факт і написав пояснення, що люди знаходились на тротуарі і не намагались перейти дорогу. Відносно нього винесена постанова про накладення штрафу 255 грн. Потім він поїхав в Управління поліції, щоб отримати матеріали про вчинення правопорушення, де йому було надано матеріали, в яких зафіксована лише розмова і були ще два свідки. Ці свідки були працівниками поліції, а тому їхні покази не можна брати до уваги. До того ж, його зупинили не на місці події і в постанові не співпадає час, о 09 год 10 хв вже складались документи, і в цей час аж ніяк не могло бути події. Штраф він не сплачував, оскільки вважає постанову незаконною, а себе невинним. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також стягнути з відповідача на його користь сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 420,40 грн.

Представник співвідповідача Департаменту патрульної поліції за довіреністю Лисенко Р.С. в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що близько 09 години ОСОБА_1 здійснив проїзд перехрестя і не зупинився, щоб пропустити пішоходів, які стояли на проїжджій частині, а потім повернулись на тротуар. Близько кварталу за ним їхала поліція і його зупиняла. В автомобілі знаходилось троє працівників поліції: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та патрульний, є відеозапис з нагрудних відеокамер. В матеріалах є пояснення цих поліцейських по суті правопорушення, а відеореєстратор тоді не працював і саме порушення не зафіксовано. Двоє осіб пішоходів не були опитані, а інші очевидці встановлені не були. Пасажир, що знаходився в автомобілі позивача, не був опитаний, оскільки було достатньо інших доказів вини позивача у скоєному правопорушенні. Вважає, що постанова є законною та не підлягає скасуванню, а тому просить відмовити у задоволенні позову і погоджується з доводами, наведеними у відзиві співвідповідача від 24.06.2020.

Співвідповідач - командир роти №1 батальйону УПП Департаменту патрульної поліції в Черкаській області Безруков Г.К. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був неодноразово повідомлений про день і час, місце розгляду справи. Відзив на позов та докази в обґрунтування своєї позиції щодо позову до суду подано 24.06.2020.

Неявка учасників справи в судове засідання не є перешкодою для розгляду даної справи судом першої інстанції.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:
спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами.
За змістом п.п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
В судовому засіданні встановлено, що, як зазначено у постанові, 07.05.2020 о 09 год 00 хв у м.Черкаси, по бульв. Шевченка 290, водій, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив п. 18.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. Командиром роти № 1 БУПП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Безруковим Г.К. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 575876 від 07.05.2020, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частина 1 статті 122 КУпАП (в редакції, що діяла на час події) передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
В п. 18.1. ПДР України зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до додатку 3 Розділу 33 ПДР дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно п.1.10 ПДР пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи крісло колісне.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для т у. пішоходів через дорогу. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до пункту 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 ПДР України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 ПДР України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.
Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Відповідно до положень п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
До того ж, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Слід зазначити, що Законом України від 14.07.2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП.
Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення правопорушення. При цьому, не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.
Згідно із нормами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За результатами розгляду справи, суд приходить до висновків, що відповідачами не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів (даних відеофіксації, даних фотофіксації, даних пояснень-опитування очевидців події тощо), у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73 КАС України, зокрема, якими б було зафіксовано вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 і, які б підтверджували наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до відповідальності і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Так, до матеріалів справи додано рапорт командира роти 1 БУПП у Черкаській області Безрукова Г.К. від 15.05.2020 (протокол про правопорушення складено 07.05.2020) на ім`я начальника УПП в Черкаській області, який у розумінні ст. 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом учинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.05.2020 р. у справі № 524/5741/16-а.
Крім того, відеозапис, який надано відповідачем разом з відзивом, не вказує на факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, а зафіксовано лише момент зупинки його транспортного засобу та складання постанови про притягнення останнього до адміністративного правопорушення.
Тож, суд, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.02.2018 по справі № 760/3696/16-а та від 18.07.2019 (справа №216/5226/16-а), вважає, що даний відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, а тому не може бути прийнятий судом як доказ винних дій позивача.

Що стосується пояснень свідків, які заявлені відповідачем як доказ винуватості ОСОБА_1 , то відповідно до постанови Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17 цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти, оскільки вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Суд зауважив, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Обставини, що підтверджуються показаннями свідка, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.
Однак, у даній справі основними доказами вчинення правопорушення стали пояснення зацікавлених осіб відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є працівниками поліції та знаходились в службовому автомобілі патрульної поліції, які фактично зупинили автомобіль, яким керував ОСОБА_1 та здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення із прийняттям рішення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а тому останні не можуть бути допустимим доказом. При цьому, слід зазначити, що не були допитані в якості свідків (очевидців події) пішоходи, яким, як на думку відповідача, не було надано можливості перейти дорогу, не встановлені інші очевидці події, які б могли повідомити про обставини правопорушення. Крім того, не був опитаний і пасажир, який знаходився в транспортному засобі позивача.
Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення Правил дорожнього руху та не доведено, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення: факт самого правопорушення зафіксований не був, відеозапис здійснено лише з моменту зупинки позивача, працівниками поліції не були опитані пішоходи, не був опитаний пасажир, який перебував у автомобілі, яким керував ОСОБА_1 , додані пояснення свідків, які не є належними доказами.

За таких обставин, факт вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним відповідачем, враховуючи норми ч.2 ст. 77 КАС України, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, внаслідок чого оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України з відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з адміністративним позовом за квитанцією 0.0..1 від 29.05.2020 в сумі 420 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про Національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух», ст.ст. 9, 33, 122, 251, 252, 256, 258, 276, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 6, 8, 9, 20, 77, 122, 222, 286, 227, 268-271, 228, 241-246, 294, 295 КАС України, Правилами дорожнього руху України, суд, -
вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. серії ДП 18 № 575876 від 07.05.2020, винесену командиром роти №1 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Черкаській області Безруковим Григорієм Костянтиновичем.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 420 грн. 40коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 27.07.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька