Справа № 200/1373/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 р. Справа№200/1373/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київської області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення штрафу, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київської області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1, головним державним інспектором ГУ Держпраці у Київській області Ющенко В.П. було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про працю.

За результатами інспекційного відвідування 17.12.2019р. він отримав Акт інспекційного відвідування № КВ1962/1063/АВ від 06.12.2019 року.

Відповідно до Акту, були виявлені продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали без трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника. Інспектором було опитано працівників магазину ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також в Акті зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали пояснення, що вони працюють у ФОП ОСОБА_1 .

Позивач вказує що він є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , яке використовується для розміщення магазину продовольчих товарів. В зазначеному магазині ведуть господарську діяльність він як власник, який займається виключно торгівлею алкогольними напоями та тютюновими виробами та ФОП ОСОБА_6 , який орендує в нього частину магазину та займається торгівлею продуктами харчування.

В зазначеному магазині у позивача працюють два співробітники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з якими укладено трудові договори.

Позивач вказує що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є його працівниками, а є працівниками ФОП ОСОБА_6 .

22.01.2020 року він отримав Постанову № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019р. про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 250380 грн. за виявлених неоформлених працівників ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

Позивач не погоджується з вищевказаною постановою, оскільки вважає, що інспекційне відвідування проведено з грубим порушенням та за відсутності підстав, передбачених законодавством України.

На цих підставах просить визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Київської області № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення штрафу.

04 березня 2020 року представником Головного управління Держпраці у Київської області подано відзив на позовну заяву із доказами в його обґрунтування.

Відзив вмотивовано тим, що інспекційне відвідування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також представником відповідача зазначено, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Київської області у відповідності до вимог Порядку №295 на підставі наказу Головного управління Держпраці у Київської області № 5946 від 22.11.2019 року, направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.11.2019 року № 1962 було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, нарахування та виплати заробітної плати. В ході інспектування встановлено порушення трудового законодавства, а саме виявлено не оформлення трудових відносин ОСОБА_1 с працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

У встановлений вимогою термін ФОП ОСОБА_1 надано документи щодо офіційного працевлаштування адміністратора ОСОБА_4 та бухгалтера - касира ОСОБА_5 .

З приводу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_1 не надав пояснення та документи щодо їх офіційного працевлаштування.

Також, відповідач зазначає, що опитані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 надали письмові пояснення що вони працевлаштовані у ФОП ОСОБА_1 . Але, копій трудових договорів ані ФОП ОСОБА_1 ані ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надані.

Інспектором праці складено акт інспекційного відвідування від 06.12.2019 року № КВ 1962/1063/АВ в якому було зафіксоване порушення вимог ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України.

Головним управлінням Держпраці у Київської області був складений припис №КВ1962/1063/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення

Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київської області була прийнята постанова №КВ1962/1063/АВ/П/ТР/ФС-708 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , на підставі ст..265 КЗпП України в розмірі 250380,00 гривень.

Вважає, що Головне управління Держпраці у Київській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України, а тому вимоги ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року відкрито провадження у даній справі із визначенням порядку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 24 лютого 2020 року. В ухвалі було запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження.

19.02.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року було витребувано у ГУ ДПС у м. Києві інформацію щодо укладення трудових договорів найманих працівників з ФОП ОСОБА_6

04.03.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року суд перейшов зі спрощеного провадження у загальне та призначив підготовче засідання на 06 травня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року було витребувано у ГУ ДПС у м. Києві інформацію щодо укладення трудових договорів найманих працівників з ФОП ОСОБА_6

29.04.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було відмовлено.

30.03.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі було відмовлено.

02.06.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02 липня 2020 року.

26.06.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було відмовлено.

02 липня 2020 року згідно довідки про відкладення розгляду справи у зв`язку з находженням судді головуючого на лікарняному.

Суд призначив судове засідання по розгляду справи по суті на 03 серпня 2020 року на 11 годин.

03 серпня 2020 року позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги та заперечення, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивачем є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців має РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , знаходиться на обліку в Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя, основний вид діяльності - надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна за кодом 68.20 (а.с.10).

Відповідачем є Головне управління Держпраці у Київської області яке є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , знаходиться на обліку в Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя, основний вид діяльності - надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна за кодом 68.20 (а.с.10).

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців фізична особа-підприємець ОСОБА_6 має РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , знаходиться на обліку у ДПІ Шевченківського району м. Києва, основний вид діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами за кодом 47.11 (а.с.9).

Відповідно до Договору оренди № 11/18 від 01.01.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 орендує у фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 частину нежитлового приміщення загальною площею 50 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

06 грудня 2019 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Київської області, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України" та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 19,31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ № 823 від 21.08.2019 року у присутності діючого за довіреністю ОСОБА_6 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

За результатами інспекційного відвідування був складений акт №КВ1962/1063/АВ від 06.12.2019 року про виявлені порушення були виявлені продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали без трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника (а.с.14-16).

Головним управлінням Держпраці у Київської області був складений припис №КВ1962/1063/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути виявлені порушення (а.с.17).

17.12.2019 року позивач надав Головному управлінню Держпраці у Київської області зауваження до акту №КВ1962/1063/АВ від 06.12.2019 року в якому вказав, що відповідно до Договору оренди частину приміщення орендує ФОП ОСОБА_6 та працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є працівниками саме ФОП ОСОБА_6 та не мають до підприємницької діяльності позивача ніякого відношення (а.с.18).

Листом № 43/2/19/22652 від 27.12.2019 року посадова особа Головного управління Держпраці у Київської області вказала, що ФОП ОСОБА_6 , який був присутній при проведенні інспекційного відвідування пояснив, що у зв`язку із зменшенням отримуваного доходу він був змушений тимчасово припинити свою підприємницьку діяльність та цю діяльність в магазині здійснює саме ФОП ОСОБА_1 . На цих підставах залишив без задоволення зауваження позивача, а акт перевірки №КВ1962/1063/АВ від 06.12.2019 року без змін (а.с.19).

09.01.2020 року позивач повторно спрямував Головному управлінню Держпраці у Київської області листа в якому запропонував викликати до цієї установи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для дачі пояснень (а.с.21).

Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київської області була прийнята постанова №КВ1962/1063/АВ/П/ТР/ФС-708 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , на підставі ст..265 КЗпП України в розмірі 250380,00 гривень (а.с.22).

Позивач оскаржує вищевказану постанову Головного управління Держпраці у Київської області, як таку, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсності.

Позивачем також долучені до позовної заяви письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчені нотаріально в яких вони стверджують що є працівниками ФОП ОСОБА_6 . А також письмові пояснення самого ФОП ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент інспекційного відвідування працювали в нього на орендуємій ним площі відповідно до Договору оренди від 01.01.2018 року (а.с.11-13).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

У відповідності до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, яка була чинна на час проведення інспекційного відвідування, а відтак її дія поширювалася на спірні правовідносини (далі - Порядок № 295).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку №295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За приписами пункту 11 Порядку №295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункт 21 Порядку №295).

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 червня 2019 року у справі №2140/1828/18.

Дослідивши наказ № 5946 віл 21.11.2019 року про проведення інспекційного відвідування встановлено, що підставою для його прийняття слугувало рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у п.п. 1,2,4-7 п. 5.

Тобто, при здійсненні інспекційного відвідування відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Будь-яке інше повідомлення об`єкта інспектування про здійснення інспекційного відвідування зазначеним порядком не передбачено.

Направлення на проведення інспекційного відвідування та повідомлення про проведення інспекційного відвідування від 21.11.2019 року № 1962 було вручено ФОП ОСОБА_1 27.11.2019 року (а.с.78).

Відповідно до пункту 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складають акт, і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктом 20 Порядку визначено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування

Акт інспекційного відвідування від 06 грудня 2019 року № КВ1962/1063/АВ складено у присутності ФОП ОСОБА_6 який діяв за дорученням ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №509 (надалі - Порядок №509) про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Штрафи, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №509 штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Як встановлено судом, та не заперечується позивачем, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київської області була прийнята постанова №КВ1962/1063/АВ/П/ТР/ФС-708 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , на підставі ст..265 КЗпП України в розмірі 250380,00 гривень (а.с.22).

Тобто, в межах повноважень та у спосіб визначений нормативно - правовим актом.

Стосовно суті встановленого порушення законодавства про працю, суд зазначає наступне.

При проведенні відповідачем інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю - частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: допущення позивачем до роботи працівників без укладення трудового договору.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Слід зазначити, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Також чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями статті 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно статті 265 Кодексу законів про працю Українипосадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору так і на підставі цивільно-правових договорів. При цьому суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Як вказує позивач в своєї позовній заяві працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є працівниками саме ФОП ОСОБА_6 , який орендує частину приміщення у ФОП ОСОБА_1 , та не мають до підприємницької діяльності позивача ніякого відношення.

Але, посадова особа Головного управління Держпраці у Київської області вказала, що ФОП ОСОБА_6 , який був присутній при проведенні інспекційного відвідування пояснив, що у зв`язку із зменшенням отримуваного доходу він був змушений тимчасово припинити свою підприємницьку діяльність та цю діяльність в магазині здійснює саме ФОП ОСОБА_1 .

Окрім цього, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року було витребувані з ГУ ДПС у м. Києві дані про найманих працівників ФОП ОСОБА_6 .

Листом № 10183/8/26-15-02-05-23-сі від 27.04.2020 року ГУ ДПС у м. Києві повідомило суд про те що згідно поданого за 1У квартал 2019 року податкового розрахунку за формою № 1ДФ з ФОП ОСОБА_6 перебували в трудових відносинах (отримували дохід) - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 (а.с.141-143).

Судом встановлено що відповідно до Договору оренди № 11/18 від 01.01.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 орендує у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 частину нежитлового приміщення загальною площею 50 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Тобто надані відповідачем пояснення та докази про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 працювали у ФОП ОСОБА_1 є суперечливими, тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що постанова Головного управління Держпраці у м. Києві № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення штрафу у розмірі 250380,00 грн. є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що регулюють спірні правовідносини, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про те, що не знайшли свого підтвердження наявні в матеріалах справи документи про допущення позивачем порушення ч. 1, 3 статті 24 КЗпП України через допуск до роботи без оформлення трудових відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за що передбачено відповідальність, визначена статті 265 КЗпП України, що свідчить про правомірність припису та постанови про накладення штрафу та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 31.01.2020 року позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київської області про визнання протиправною та скасування постанови № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення штрафу, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № КВ1962/1063/АВ/ТР/ФС-708 від 24.12.2019 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 250380 грн. за виявлених неоформлених працівників.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київський області (місцезнаходження: 04060, м.Київ, вул..Вавілових,10, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення складено та підписано головуючим суддею 03 серпня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Хохленков