Справа № 380/4066/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4066/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (79020 м. Львів проспект В.Чорновола 57) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу -

УСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (далі - відповідач, Управління), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області № 163637 від 24.12.2019 про накладення штрафу в сумі 17000,00 грн за порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною постановою до нього застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вважає таку протиправною, оскільки при проведенні рейдової перевірки відповідачем не дотримано порядку її проведення, зокрема, не надано направлення на перевірку, а також не підтверджено, що засоби зважування на момент зважування були у робочому стані та проходили періодичну перевірку (метрологічну атестацію). Крім цього, позивача не повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про порушення, а у постанові не зазначено інформації щодо вимірювального (зважувального) обладнання, яким здійснювався ваговий контроль (сертифікатів чи інших документів щодо такого). Крім цього його не повідомлено про розгляд справи, відтак вважає, що підстави для застосування штрафу були відсутні. Також просить стягнути із відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 01.06.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 30840 від 22.06.2020), у якому зазначив, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, виявлено порушення законодавства, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зазначив, що рейдова перевірка 11.11.2019 здійснювалася, зокрема, на підставі направлення на перевірку № 011805 від 08.11.2019, а зважування проводилося приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWIA. Повідомлення про запрошення на розгляд справи № 16397/20/24-19 від 03.12.2019 надіслано позивачу 18.12.2019, однак останній на розгляд не прибув. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області 11.11.2019 на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок та відповідно до направлення на перевірку № 011805 від 08.11.2019 на автомобільній дорозі М-19 (133 км) проведено рейдову перевірку у зоні габаритно-вагового контролю транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

У ході проведення вказаної перевірки зупинено транспортний засіб марки Renault Magnum 440 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено: акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 208510 від 11.11.2019; акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0021788 від 11.11.2019, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно з актом від 11.11.2019 № 0021788 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0002477 від 11.11.2019.

Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області, якому була передана справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт ФОП ОСОБА_1 , 24.12.2019 прийнято постанову про застосування до останньої адміністративно-господарського штрафу № 163637 за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 17000,00 грн (а.с. 9).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ч. 11 ст. 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека, відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення № 103).

Згідно з п.п. 4, 12, 19 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка, проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Відповідно до п. 16 Порядок № 1567 рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи. Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації.

Під час проведення рейдової перевірки можливе, зокрема, застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис «Укртрансбезпека»; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю тощо.

З огляду на наведене твердження позивача про відсутність у посадових осіб направлення на рейдову перевірку судом до уваги не беруться, оскільки це є підставою для допуску таких осіб до її проведення. У разі відсутності направлення перевізник мав би не допускати таких осіб до проведення рейдової перевірки. Крім цього таке направлення на рейдову перевірку № 011805 від 08.11.2019 долучено до матеріалів справи та зазначено в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 208510 від 11.11.2019

Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог ст. 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Отже, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Судом з матеріалів справи встановлено, що при проведенні перевірки транспортного засобу Renault Magnum 440 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) контролюючими особами Укртрансбезпеки встановлено порушення, а саме: здійснення внутрішніх перевезень вантажів з перевищенням нормативних вагових параметрів, а саме: маса транспортного засобу становила 43,90 т при нормативно допустимих 40 т.

З акта перевірки видно, що у водія були відсутні документи, які дають право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, тобто встановлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт№, відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголосив, що зі змісту документів, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову, неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю.

Суд зазначає, що механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п. 12 цього Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 цього Порядку передбачено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що результати габаритно-вагового контролю створюють юридичні наслідки для перевізника тільки у випадку, якщо зазначений вид контролю здійснений справними засобами контролю, які пройшли періодичну повірку (метрологічну атестацію), результати якого оформлюються довідкою про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, яка видається водієві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що зважування транспортного засобу відбулося приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWIA.

На підтвердження вказаного представник відповідача долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 35-02/5374 від 08.02.2019, видане ДП «Укрметртестстандарт» про повірку вищезазначеного вимірювального засобу.

З вказаного свідоцтва видно, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016. Свідоцтво чинне до 08.02.2020.

У той же час сертифіката перевірки, декларації про відповідність, сертифіката відповідності чи будь-яких інших документів, що надають можливість здійснювати ваговий контроль суду не надано.

Суд також зазначає, що ні у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0002477 від 11.11.2019, ні в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0021788 від 11.11.2019 не вказаного, яким саме приладом проведене зважування транспортного засобу позивача.

Суд зазначає, що у вказаних документах зазначено лише про місце проведення габаритно-вагового контролю (місце розташування пункту).

Однак жодних відомостей про те, яким приладом зважування обладнано пункт габаритно-вагового контролю, що був розташований на автомобільній дорозі М-19 (133 км), та яким приладом здійснено зважування транспортного засобу позивача, і чи відповідає такий прилад вимогам, зазначеним у пунктах 12, 13 Порядку № 879 вказані документи не містять.

З огляду на це суд критично оцінює посилання відповідача на те, що габаритно-ваговий контроль здійснювався саме приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-AS2-PWIA, оскільки інформація про такий не міститься у жодному документі, що став підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Чек зважування транспортного засобу Renault Magnum 440 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), ні такої інформації, ні інформації про хоча б номер приладу теж не містить.

Із довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0002477 від 11.11.2019 та акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0021788 від 11.11.2019 судом також встановлено, що зважування відбулося окремо по осях і в подальшому ці дані складалися.

Водночас, відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016 передбачено, що вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2% та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Таким чином, зазначеним нормативним положенням визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі транспортного засобу.

Водночас суд наголошує, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, якою методикою керувалася посадова особа Укртрансбезпеки, яка проводила зважування транспортного засобу позивача, відтак неможливо встановити чи відповідала його медотика зважування вимогам, зазначеним у наказі Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016.

Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів здійснення вагового контролю транспортного засобу позивача, а саме проведення зважування транспортного засобу справним засобом контролю, який пройшов періодичну повірку (метрологічну атестацію) за методикою, що передбачена Вимогами до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 255 від 28.07.2016.

Відповідач доказів на спростування вказаного суду не надав.

З огляду на те, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням положень Порядку № 879, відповідно отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не встановлено належних обставин справи та не забезпечено гарантування дотримання основоположних прав та інтересів позивача.

Суд також врахував посилання відповідача на те, Порядком № 1567 додатком № 5 затверджено форму постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, однак зазначає, що у Порядку № 1567 відсутня вказівка на заборону вносити у таку додаткову інформацію.

Зазначене не впливає на той факт, що інформація про засіб вимірювальної техніки, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль відсутня у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0002477 від 11.11.2019 та в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0021788 від 11.11.2019. Форму таких Порядком № 1567 не затверджено.

Отже, оскільки оскаржувана постанова № 163637 від 24.12.2019 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 гривень винесена на підставі вищевказаних результатів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абз. 15 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відтак постанова Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 163637 від 24.12.2019 у розмірі 17000,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідком розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність винесеної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 163637 від 24.12.2019 у розмірі 17000,00 грн, така постанова прийнята на підставі матеріалів, які складено з порушенням положень Порядку № 879, чим фактично перекладено тягар доказування у суді відсутності порушень норм Закон України «Про автомобільний транспорт» на самого позивача, що суперечить принципу презумпції невинуватості, істотною ознакою якого є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння.

Тому така постанова підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано договір про надання правової допомоги № Л.20.109.1.44 від 09.04.2020. Будь-яких інших доказів, на підставі яких можливо встановити обсяг наданих послуг та їх вартість (детальний опис наданих послуг, акт прийому-передачі, квитанції) позивачем не додано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що понесення позивачем таких витрат не підтверджено належними доказами, тому стягненню із відповідача не підлягають.

Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 295, підп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 163637 від 24.12.2019.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (79020 м. Львів проспект В.Чорновола 57; код за ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур