Справа № 440/1491/20
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 р.Справа № 440/1491/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 23.04.20 року по справі №440/1491/20
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати п. 43 Протоколу №31 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 28.02.2020 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення такої допомоги з 25.11.2019 йому, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювань пов`язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми та вжити заходів до її виплати.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що на нього не розповсюджується діях положень п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку №975, оскільки у 2019 році йому первинно було встановлено 3 групу інвалідності. Вказує, що застосування даної норми (з урахуванням прямої дії норм цього Закону) можливе лише у разі повторного встановлення йому інвалідності більшої групи після первинного встановлення інвалідності (після 25 листопада 2019 року) або у випадку якщо б йому було встановлено більший відсоток втрати працездатності після первинного встановлення меншого відсотка працездатності у 2015 році. Вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню п.43 Протоколу №31 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 28.02.2020 в частині відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати повністю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі № 440/1491/20 про відмову у задоволенні його адміністративного позову до Міністерства оборони України та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Апеляційний розгляд справи просив провести без його участі.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням вимог матеріального права, з помилковим застосуванням до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 21.08.2019 справа №806/2187/18 та від 20.02.2020 справа №806/714/18) та без врахування фактичних обставин справи. Вказує на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, зазначив «Суд звертає увагу на те, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (07.10.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (07.10.2015) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (25.11.2019) минуло понад два роки, відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, з огляду на це, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку. Скаржник вважає наведений висновок таким, що зроблений всупереч вимогам чинного законодавства, в тому числі всупереч рішенням Верховного Суду в тотожних правовідносинах. Зауважує, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Вказує, що йому у 2015 році під час первинного огляду органами МСЕК йому встановлено 20% втрати працездатності, а в 2019 році органами МСЕК вперше встановлено III групу інвалідності. Вважає, що на нього не розповсюджуються дія положень п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку №975, оскільки у 2019 році йому первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності, Застосування даної норми (з урахування прямої дії норм цього Закону) можливе лише у разі повторного встановлення йому інвалідності більшої групи після первинного встановлення інвалідності (після 25 листопада 2019 року) або у випадку якщо б йому було встановлено більший відсоток втрати працездатності після первинного встановлення меншого відсотка працездатності у 2015 році. Зазначає, що посилання суду щодо обмеження його права на отримання ОГД дворічним строком не можуть бути взяті до уваги. Посилається, що враховуючи те, що Верховний Суд майже щомісячно змінює свої правові позиції при касаційному розгляді справ тотожної категорії, вони не можуть бути взятими до уваги без висновків Великої Палати Верховного Суду, яких нажаль на даний час немає. Посилається на висновки Верховного Суду у справі №825/1380/18 від 30 вересня 2019 року. Крім того, зауважив, що Велика Палата Верховного Суду не відступала від висновків Верховного Суду у справі №825/1380/18 та не приймала нову правову позицію у справах даної категорії.
Крім того, позивачем також було подано доповнення до апеляційної скарги, в обґрунтування вимог якого посилається на рішення Верховного Суду, яке було викладено у постанові від 03.04.2020 р. по справі №640/1596/19. ОСОБА_1 просить врахувати вказану правову позицію Верховного Суду при розгляді поданої апеляційної скарги.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заяву до суду апеляційної інстанції про розгляд справи без участі представника, в якій просив відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Просив розглянути справу без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв`язку з відсутністю коштів на відрядження.
ОСОБА_1 подав заяву по справі №440/1491/20 до суду апеляційної інстанції, в якій просив при розгляді його апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/1491/20 врахувати правову позицію Верховного Суду у тотожних правовідносинах, викладену у постанові від 03 квітня 2020 року справа №640/1596/19. Просив апеляційний розгляд провести без його участі.
Представник Міністерства оборони подав до суду апеляційної інстанції заяву, якій просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши оскаржуване рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 15.08.2014 по 24.06.2015 відбував військову службу у Збройних Силах України у званні "солдат". Був звільнений наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 24.06.2015 №131 у запас за п.п. "є" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У періоди з 19.08.2014 по 25.11.2014 та з 20.12.2014 по 26.01.2015 позивач приймав участь в АТО, відповідно до довідок Лубенського районного військового комісаріату Полтавської області від 09.01.2020 №23 та Військової частини НОМЕР_4 від 14.09.2017 №726/вп.
Під час огляду ОСОБА_1 . Полтавською обласною МСЕК 07.10.2015 йому було встановлено 20% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності у зв`язку з пораненням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка серії ВМ-1 №000954.
Позивачу була виплачена допомога в сумі 19 292,00 грн. у зв`язку із встановленням 20% втрати працездатності.
25.06.2019 за наслідками огляду позивача Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , 1972 р.н., так, пов`язані із захистом Батьківщини, що зафіксовано у протоколі №1684 від 25.06.2019 .
Після повторного огляду ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІІ групи вперше у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 25.11.2019 до 01.12.2021, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 703023 від 23.12.2019.
Враховуючи обставини отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач 09.01.2020 подав військовому комісару Лубенського РВК пакет документів разом із заявою про направлення їх на розгляд комісії Міноборони для призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №975.
11.01.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 складено та направлено директору Департаменту фінансів Міноборони висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який з 27.04.2018 визнаний інвалідом ІІ групи, зазначивши, що командування вважає, що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги. Разом із висновком направлено заяву позивача та копії документів.
Пунктом 43 протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2020 №31 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з посиланням на пункт 4 статті 163 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, оскільки заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Полтавського ОВК від 12.03.2020 № 12/777
Не погодившись із вищевказаним рішенням Міноборони, позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку, в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, спірні правовідносини по даній справі стосуються права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 25.11.2019 р. внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Окрім того, згідно з ч.5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2232-XII) визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі по тексту - Закон України № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст.16 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно п. "б" ч.1 ст.16-2 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції на час спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до ч.ч.2,4 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Колегія суддів зазначає, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі по тексту Порядок №975).
Відповідно до ч.2 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 07.10.2015 р. під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а з 25.11.2019 р. встановлено IIІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.
Колегія суддів зауважує, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності 07.10.2015 р., вказані вище Закон України №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
Однак, в подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII було доповнено п. 4 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Колегія суддів звертає увагу, що змістовно абз.2 п.4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Також, абз.2 п.4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абз.1 та 2 п.4 ст. 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 по справі №240/10153/20 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 р. по справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 р. по справі №760/11440/17, від 30.09.2019 по справі №825/1380/18 та інших, де його застосовано, дійшов такого висновку про застосування п. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, оскільки з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (07.10.2015 р.) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (25.11.2019 р.) минуло понад два роки, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення по даній справі (п. 43 Протоколу №31 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 28.02.2020 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві") було прийняте у відповідності до вимог Закону №2011-XII.
Отже, колегія суддів не вбачає в діях відповідача порушень прав позивача, які підлягають судовому захисту.
Стосовно посилання скаржника на те, що на нього не розповсюджуються дія положень п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей11 та п. 8 Порядку №975, оскільки у 2019 році йому первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності, а застосування даної норми (з урахування прямої дії норм цього Закону) можливе лише у разі повторного встановлення йому інвалідності більшої групи після первинного встановлення інвалідності (після 25 листопада 2019 року) або у випадку якщо б йому було встановлено більший відсоток втрати працездатності після первинного встановлення меншого відсотка працездатності у 2015 році є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які були викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
Відповідно посилання скаржника в апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги на висновки Верховного Суду, які були викладені у постановах від 30.09.2019 р. по справі №825/1380/18 та від 03.04.2020 р. по справі №640/1596/19, а також посилання на те, що Верховний Суд майже щомісячно змінює свої правові позиції при касаційному розгляді справ тотожної категорії, вони не можуть бути взятими до уваги без висновків Великої Палати Верховного Суду, яких на даний час немає, а також посилання на те, що Велика Палата Верховного Суду не відступала від висновків Верховного Суду у справі №825/1380/18 та не приймала нову правову позицію у справах даної категорії, колегія суддів відхиляє, оскільки з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, а також приписи наведеної вище постанови Великої Палати Верховного Суду врахуванню по даній справі підлягають правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 15.07.2020 по справі №240/10153/20, як останньої правової позиції Верховного Суду в тотожних спорах.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відбулася після спливу дворічного строку, визначеного п.4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII.
Доводи скаржника про те, що не можуть бути взяті до уваги посилання суду першої інстанції щодо обмеження його права на отримання одноразової грошової допомоги дворічним строком є помилковими.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про залишення без задоволення позову.
Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року по справі №440/1491/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 31.07.2020 року