Справа № 620/1569/20
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/1569/20

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену у листі від 03.02.2020 №2500-0346-8/960;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного Палацу дітей та юнацтва, з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв», до педагогічного стажу, як спеціального, що дає право на пенсію за вислугу років;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту звернення.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що викладачі та концертмейстер позашкільного навчального закладу є педагогічними працівниками і мають право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи. Вважає, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вона мала спеціальний стаж роботи понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та абзацу 3 частини 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту», а отже відмова відповідача, викладена у листі від 03.02.2020 №2500-0346-8/960, порушує права позивача на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 12.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що пенсія за вислугу років, згідно положень статті 55 Закону №1788-ХІІ, може бути призначена особам, які мають спеціальний стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017. Згідно доданих до заяви про призначення пенсії документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж позивача становить 36 років 08 місяців, в тому числі спеціальний стаж 04 роки 04 місяці 18 днів (з 04.02.1986 по 30.08.1986; з 11.11.1996 по 31.08.2000), а тому права на пенсію за вислугу років незалежно від віку позивач не має, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 року не менше ніж 26 років 6 місяців. За вказаних обставин вважає свої дії щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років правомірними, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ), відповідно до диплому від 23.06.1984 серії НОМЕР_1 та записів у трудовій книжці від 13.02.1986 серії АТ- НОМЕР_2 1049513 (а.с.38-41,46-53), має такий трудовий стаж:

- з 01.09.1980 по 23.06.1984 - навчання у Чернігівському музичному училищі ім. Л.М. Ревуцького по спеціальності фортепіано;

- з 04.02.1986 по 30.08.1986 - на посаді викладача по класу фортепіано, ансамблю та акомпанементу Хорольскої дитячої музичної школи Приморського краю;

- з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи;

- з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи;

- з 11.11.1996 по 31.08.2000 - на посаді музичного керівника дитячого закладу №48;

- з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного палацу дітей та юнацтва;

- з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача по класу фортепіано та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв» (з 24.04.2019 перейменовано на Комунальний заклад позашкільної мистецької освіти «Чернігівська міська школа мистецтв» на підставі рішення Чернігівської міської ради від 24.04.2019 №41/VII-7).

14.01.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, до якої додала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 від 02.01.2020 №1, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб (а.с.8-9,11-15,31-41,46-53).

Листом від 03.02.2020 №2500-0346-8/960 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців, зазначивши, що відповідно до поданих нею документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, її загальний страховий стаж становить 36 років 08 місяців 11 днів, в тому числі спеціальний стаж 04 роки 04 місяці 18 днів (з 04.02.1986 по 30.08.1986; з 11.11.1996 по 31.08.2000), а тому права на пенсію за вислугу років позивач не має, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи станом на 10.10.2017 не менше ніж 26 років 6 місяців. Також у листі відповідачем зазначено, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачені посади акомпаніатора, концертмейстера у загальноосвітніх та музичних закладах, викладача в позашкільних навчальних закладах всіх типів (а.с.10,54).

Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

В силу статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) та Закон України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, з аналізу змісту пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV випливає, що пенсія за вислугу років згідно статей 52, 54 та 55 Закону №1788-XII може бути призначена лише особам, які мають стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений відповідними статтями Закону №1788-XII, станом на 11.10.2017.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788-XI звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

За приписами статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XI (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци 1 - 11 пункту «е» статті 55 Закону №1788-XI), а Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону №1788-XI.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

У свою чергу рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XI зі змінами, внесеними Законом №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XI зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XI зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 14.01.2020 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У адміністративному позові ОСОБА_1 зазначила, що у січні 2020 року її стаж роботи складав 33 роки.

При цьому з матеріалів справи випливає, що відповідачем визнається наявність у позивачки спеціального стажу - 04 роки 04 місяці 18 днів (з 04.02.1986 по 30.08.1986; з 11.11.1996 по 31.08.2000). При цьому не враховується до спеціального стажу період її роботи з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного Палацу дітей та юнацтва, з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв», з посиланням на той факт, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачені посади акомпаніатора, концертмейстера у загальноосвітніх та музичних закладах, викладача в позашкільних навчальних закладах всіх типів.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України від 05.09.2017 №2145-VIII «Про освіту» (далі Закон №2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до частин 1, 3 статті 14 Закону №2145-VIII метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності. Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами.

Пунктом 1, 7 та 12 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433, до позашкільних навчальних закладів віднесені, зокрема, дитячо-юнацькі спортивні школи, палаци дітей та юнацтва, школи мистецтв.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону №2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 1 Закону України від 22.06.2000 №1841-III «Про позашкільну освіту» (далі Закон №1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Згідно зі статтею 4 Закону №1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Структуру позашкільної освіти становлять, зокрема, заклади позашкільної освіти (стаття 5 Закону №1841-III).

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону №1841-III перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963, до посад педагогічних працівників віднесені викладачі всіх спеціальностей, концертмейстер та акомпаніатор закладів освіти.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 21 Закону №1841-III педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Суд враховує, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, не передбачена посада концертмейстера та викладача позашкільного навчального закладу, однак зауважує, що згідно з пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону №1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Також суд враховує, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 (справа №876/5312/17, провадження №11-860апп18) відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.05.2016 у справі №419/794/15-а щодо відсутності у викладачів музичних шкіл, які відносяться до закладів позашкільної освіти, права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

Таким чином викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що акомпаніатори, концертмейстери та викладачі в позашкільних навчальних закладах всіх типів є педагогічними працівниками і мають право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Матеріалами справи підтверджується (а.с.46-53), що на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років ОСОБА_1 мала спеціальний стаж 04 роки 04 місяці 18 днів (з 04.02.1986 по 30.08.1986; з 11.11.1996 по 31.08.2000), який визнається відповідачем, та більше 28 років 6 місяців, який підтверджується трудовою книжкою та який не визнав відповідач, а саме:

- з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи;

- з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи;

- з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного палацу дітей та юнацтва;

- з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача по класу фортепіано та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв» (з 24.04.2019 перейменовано на Комунальний заклад позашкільної мистецької освіти «Чернігівська міська школа мистецтв» на підставі рішення Чернігівської міської ради від 24.04.2019 №41/VII-7).

Враховуючи, що акомпаніатори, концертмейстери та викладачі в позашкільних навчальних закладах всіх типів є педагогічними працівниками, то спірний стаж роботи ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до педагогічного стажу, як спеціального, що дає право на пенсію за вислугу років.

Отже позивач, на момент подання заяви про призначення пенсії за вислугу років, мала станом на 11.10.2017 спеціальний стаж роботи понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII та абзацу 3 частини 4 статті 21 Закону №1841-III, і свідчить про протиправність відмови відповідача, викладеної у листі від 03.02.2020 №2500-0346-8/960, у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Визначаючись щодо дати, з якої слід призначити позивачу пенсію, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії 14.01.2020 та з цієї дати просить суд зобов`язати відповідача призначити їй відповідну пенсію, то призначення пенсії позивачу має відбутися саме з 14.01.2020 - дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладеної у листі від 03.02.2020 №2500-0346-8/960; зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного Палацу дітей та юнацтва, з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв», до педагогічного стажу, як спеціального, що дає право на пенсію за вислугу років, та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту звернення - 14.01.2020.

За приписами вимог пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену у листі від 03.02.2020 №2500-0346-8/960.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 24.11.1986 по 01.05.1987 - на посаді акомпаніатора Обласної дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.05.1987 по 01.03.1996 - на посаді акомпаніатора відділення спортивної гімнастики Чернігівської дитячо-юнацької спортивної школи, з 01.09.2000 по 17.09.2006 - на посаді акомпаніатора Чернігівського обласного Палацу дітей та юнацтва, з 18.09.2006 по 12.01.2020 - на посаді викладача та концертмейстера у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Чернігівська міська школа мистецтв», до педагогічного стажу, як спеціального, що дає право на пенсію за вислугу років, та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту звернення 14.01.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940).

Суддя В.В. Падій