Справа № 826/9619/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9619/18 Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Собківа Я.М.

Шурка О.І.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третя особа - ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, третя особа - ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- скасувати наказ ДПП від 19.04.2018 року №489 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №2 УПП у м. Києві;

- стягнути середній заробіток за вимушений прогул з дати звільнення по дату судового рішення про поновлення на службі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що звільнення позивача відбулося у період його тимчасової непрацездатності.

Також, апелянт посилається на те, що правомірність дій позивача було підтверджено показаннями свідків, допитаними в суді першої інстанції. Крім того, апелянт зазначає, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, за даних обставин справи, не відповідає принципу пропорційності.

14 липня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту патрульної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з лютого 2005 року по липень 2015 року. Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в м. Києві від 29 квітня 2015 року № 361, позивач прийнятий на посаду інспектора патрульної поліції.

За фактом застосування ОСОБА_1 26 березня 2018 року заходів фізичного впливу та спеціального засобу обмеження рухомості - кайданок стосовно громадянина ОСОБА_3 під час його затримання, призначено проведення службового розслідування, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 10 квітня 2018 року №1585.

За результатами проведення службового розслідування складено Висновок, затверджений начальником Департаменту патрульної поліції Жуковим Є.О. 13 квітня 2018 року.

У Висновку службового розслідування зазначено, зокрема, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1-3 частини 1 статті 18, частини 1 статті 32, частини 1 статті 37, частини 1 статті 43, статті 44, частини 3, 6, статті 45 Закону України «Про Національну поліцію», частини 2 розділу II та розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 за № 1179, частини 2 Порядку інформування центів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2011 № 1363 (у редакції постанови від 11.03.2015 № 110) статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, відповідно до п. 8 ч. 1 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 ( з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі вказаного Висновку, наказом Департаменту патрульної поліції від 19 квітня 2018 року №489 інспектора роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та вирішено звільнити зі служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 16.05.2018 р. № 475 о/с, на підставі вищевказаного наказу та подання заступника начальника Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Чувілкіна О.І. від 24.04.2018 р., відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0001697), інспектора роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) з 17.05.2018 р. звільнено зі служби в поліції з виплатою грошової компенсації за 10 діб невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років у календарному обчисленні складає 7 років 9 місяців 2 дні.

Не погодившись із наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною 1 статті 3 Закону № 580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII визначені основні обов`язки поліцейського, зокрема поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону № 580-VIII передбачені види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до ч.ч. 3-4 ст. 59 Закону № 580-VIII, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Приписами п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» від 23.12.2015 року № 901-VII поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Положеннями статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

За приписами статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 9 листопада 2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - «Правила»), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських і спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Згідно пункту 1 Розділу І Правил, встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - «поліція»). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

У відповідності до п.1 Розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 і 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

За приписами частини 1 статті Закону № 580-VIII, поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

У відповідності до п. 1.1 Інструкції №230, дана Інструкція визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Пунктом 1.2 Інструкції №230 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

Згідно пункту 2.1 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс

За приписками п.п. 2.2.1 - 2.2.2 п. 2.2 Інструкції № 230, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: Невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю. Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.3 Інструкції № 230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посаду, звання, прізвище, імя та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції «Про призначення та проведення службового розслідування» від 10 квітня 2018 року №1585, у зв`язку з фактом застосування інспектором роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у м. Києві ДТТТТ) лейтенантом поліції ОСОБА_1, інспектором роти № 2 батальйону № 2 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у Києві ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та інспектором роти № 2 батальйону № 2 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) УПП у м. Києві ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_6 заходів фізичного впливу та спеціального засобу обмеження рухомості - кайданок стосовно гр. ОСОБА_3 26.03.2018 року під час затримання останнього, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV, підпункту 2.2.11 пункту 2.2 та пунктів 2.5, 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ країни, затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 № 230, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073, призначено службове розслідування (Т. 1 а.с. 58).

За результатами проведення службового розслідування складено Висновок, затверджений начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жуковим Є.О. 13 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 144-162).

У даному Висновку встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1-3 частини 1 статті 18, частини 1 статті 32, частини 1 статті 37, частини 1 статті 43, статті 44, частини 3, 6, статті 45 Закону України «Про Національну поліцію», частини 2 розділу II та розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 за № 1179, частини 2 Порядку інформування центів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2011 № 1363 (у редакції постанови від 11.03.2015 № 110) статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, відповідно до п. 8 ч. 1 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

Також, з вищевказаного Висновку службового розслідування вбачається, що 26 березня 2018 року близько 16 год. 50 хв., під час несення служби у денну зміну патрулювання працівниками екіпажу патрульної поліції № 0303, в складі якого перебували інспектор роти № 5 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1, інспектор роти № 2 батальйону № 2 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу) УПП у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_7 та лейтенант поліції ОСОБА_6 , затримали гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно останнього застосовано заходи фізичного впливу та спеціальний засіб обмеження рухомості - кайданки.

Крім того, у Висновку зазначено, що, як повідомляє ОСОБА_3 , без будь-якого попередження патрульні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 силоміць здійснили загин рук за спину та застосували кайданки, при цьому, сильно піднімаючи руки вгору. Декілька разів ОСОБА_3 вказував, що він не чинить опору та просив не завдавати йому болю.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних протиправних дій відносно ОСОБА_3 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовані Висновком службового розслідування.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 43 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Як встановлено службовим розслідуванням, лейтенантом поліції ОСОБА_1 порушено вимоги ст.ст. 43 - 45 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у непопередженні особи про застосування відносно неї заходів фізичного впливу та спеціальних засобів та безпідставному застосуванні заходів примусу.

Частиною 6 статті 45 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про застосування до особи спеціального засобу.

Згідно частини 3 статті 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази та не надано позивачем про те, що ОСОБА_1 було повідомлено свого керівника про застосування до громадянина ОСОБА_3 спеціального засобу - кайданок та повідомлено центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Щодо посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне затримання серії КИ № 002797 від 26 березня 2018 року, яким оформлено затримання громадянина ОСОБА_3 , було складено лейтенантом поліції ОСОБА_6, колегія суддів зазначає, що службовим розслідування встановлено, що фактичне затримання громадянина ОСОБА_3 , а саме, загин рук за спину та застосування кайданок було здійснено патрульними ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

З приводу твердження апелянта про те, що з показань свідків в суді першої інстанції вбачається, що позивач ОСОБА_1 та інші працівники патрульної поліції діяли в межах своїх повноважень та жодним чином при виконанні службових обов`язків не порушили вимоги Закону України «Про поліцію», колегія суддів вказує наступне.

Так, при вирішенні даної справи судом першої інстанції були оцінені всі показання свідків в сукупності, зокрема, враховано показання ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Щодо доводів апелянта про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у період його тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно ч.ч. 2-3 ст. 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, згідно наказу Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 16 травня 2018 року № 475 о/с (Т. 1 а.с. 141).

Так, Департаментом патрульної поліції до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву» були надіслані листи від 25 квітня 2018 року №11117/41/11/6/01-2018 та від 16 травня 2018 року №13000/41/11/6/03-2018 про надання інформації щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні з 23.04.2018 р. по 27.04.2018 р. та з 14.05.2018 р. по 18.05.2018 р. (Т. 1 а.с. 105,107).

На вищевказані запити Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по місту Києву» надано відповіді від 03.05.2018 року №33/31-457 та від 26.06.2018 р. №33/31/-620 про те, що позивач у вказаних періодах на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні не перебував (Т. 1 а.с. 106-108).

Також, відповідачем на адреси Броварської центральної районної лікарні та Гоголівської медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини були надіслані листи від 25 квітня 2018 року №11179/41/4/6/01-2018 та від 24 квітня 2018 року №10871/41/4/6/03-2018 про надання інформації щодо перебування позивача на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні з 23.04.2018 р. по 27.04.2018 р. (Т. 1 а.с. 109, 111).

На вищевказаний запит Броварською центральною районною лікарнею надано відповідь від 08 травня 2018 року №1275, з якої вбачається, що позивач у вказаний період на стаціонарному лікуванні не перебував та на амбулаторне лікування не направлявся (Т. 1 а.с 110).

Згідно листа Гоголівської медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 05 травня 2018 року № 5, ОСОБА_1 за довідками та листами тимчасової непрацездатності, у зв`язку із захворюванням, в Гоголівську МА ЗПСМ не звертався (Т. 1 а.с. 114).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на час винесення Департаментом патрульної поліції наказу від 16 травня 2018 року № 475 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у відповідача були відсутні відомості про тимчасову непрацездатність позивача.

Щодо надання позивачем до суду першої інстанції довідок Консультативно-діагностичного центру Броварської центральної районної лікарні від 24 квітня 2018 року та 18 травня 2018 року (Т. 1 а.с. 8), з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 24 квітня 2018 року по 05 червня 2018 року перебував амбулаторному лікуванні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу IV Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03 березня 2016 року №50 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за №457/28587, державний службовець повідомляє про свою відсутність на роботі свого безпосереднього керівника у письмовій формі, засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом, які поширюються на позивача у спірних правовідносинах, оскільки за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, однак загальне трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному визначеному законі.

Згідно пункту 2.6 Порядку звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого заступником Міністра внутрішніх справ України від 27 січня 2004 року, про необхідність лікування у закладах охорони здоров`я інших центральних та місцевих органів виконавчої влади (крім випадків коли необхідна екстрена госпіталізація) працівник повідомляє безпосереднього начальника (командира) рапортом, який візується дільничним терапевтом амбулаторно-поліклінічного закладу органів внутрішніх справ при наявності його в даному населеному пункті.

З огляду на зазначене, позивачем не було виконано покладений на нього, як на поліцейського, обов`язок у разі хвороби повідомити негайно про це свого безпосереднього керівника, що визначений вказаними нормами чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів не вбачає протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, оскільки, на момент прийняття оскаржуваного наказу відповідач не був обізнаним і не міг бути обізнаним про тимчасову непрацездатність позивача, та як наслідок вказані обставини не обмежували право застосувати до працівника дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, натомість, позивач свідомо не повідомляв про свою тимчасову непрацездатність роботодавця.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у справі №580/1117/19.

Крім того, як було вищезазначено, відповідачем вживались усі можливі заходи щодо встановлення будь-яких відомостей про тимчасову непрацездатність позивача (запити у медичні установи).

Щодо доводів апелянта про те, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не відповідає принципу пропорційності, колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 16 листопада 2017 року №1742 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні ст.12, п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», п.1, 3, 4 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абз. 1 п.1 розд. ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, на підставі п.3 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспекторові роти №5 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 оголошено догану (т. 1а.с. 119).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ці обставини є суттєвими, з огляду на те, що дисциплінарні проступки було вчинено позивачем у короткий проміжок часу, а саме, на протязі півроку.

З огляду на вищевказане, з урахуванням обставин справи, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, на думку колегії суддів, відповідає принципу пропорційності.

Посилання представника апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що відповідачем на даний час не видано ОСОБА_1 трудової книжки та військового квитка не свідчить про протиправність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Собків Я.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлено 31.07.2020 року.