Справа № 300/1309/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" липня 2020 р. справа № 300/1309/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Шишко Є.А. до Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
Керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Шишко Є.А. (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області (далі відповідач, Поточищенська сільська рада) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів по оформленню правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що використовується для обслуговування закладу Поточищенський ДНЗ орієнтовною площею 0,30 га та яка знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 58, с. Поточище, Городенківський район, Івано-Франківська область та про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що використовується для обслуговування вищезазначеного закладу.
Позов мотивовано тим, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону. Однак, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яку використовує Поточищенський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) «Сонечко» (далі Поточищенський ДНЗ), не оформлено, державну реєстрацію права постійного користування не проведено. Відсутність правовстановлюючих документів порушує передбачені державою принципи раціонального й ефективного використання та охорони земель та призводить до неефективного управління земельними ресурсами та землекористування. Також позивач вказує на те, що Поточищенською сільською радою як органом місцевого самоврядування, що виконує функції власника приміщень Поточищенського ДНЗ, до Городенківької районної ради листів щодо виділення коштів на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Поточищенського ДНЗ не направлялось. Таким чином, наведене свідчить, що Поточищенською сільською радою будь-яка робота по виготовленню правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку не проводиться, що у свою чергу створює передумови для зловживань щодо розпорядження такою земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування закладу та навчального виховного процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушень прав дітей.
18.06.2020 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалу від 18.06.2020 відповідач отримав 25.06.2020, що підтверджується наявною у матеріалах справи інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень, яка міститься на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» (а.с. 43).
Вказаною ухвалою встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, і подання всіх письмових та електронних докази (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Однак, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
Суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
В даному випадку відповідач Поточищенська сільська рада Городенківського району Івано-Франківської області в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який не скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов та, як наслідок, суд кваліфікує це як визнання позову.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Під час вивчення стану законності з питань дотримання земельного законодавства України у сфері охорони дитинства Тисменицькою місцевою прокуратурою виявлено ряд недоліків щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які перебувають в користуванні навчальних та виховних закладів Городенківського району, зокрема Поточищенського ДНЗ.
Так, відповідно до листа Поточищенської сільської ради від 19.03.2020 за №64, засновником Поточищенського ДНЗ «Сонечко» являється виконавчий комітет Поточищенської сільської ради згідно статуту і районний відділ освіти. ДНЗ «Сонечко», а саме будівля та інвентар знаходиться на балансі Поточищенської сільської ради. Правовстановлюючі документи на приміщення Поточищенського ДНЗ «Сонечко» і земельну ділянку для обслуговування ДНЗ «Сонечко» не виготовлялись через нестачу коштів у бюджеті сільської ради (а.с. 11).
Згідно змісту листа відділу у Городенківському районі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 20.03.2020 за №0-9-0.24-35/104-20, правовстановлюючі документи на дошкільний навчальний заклад «Сонечко» с. Поточище не виготовлялися. Відповідно земельна ділянка під даним об`єктом в Державному земельному кадастрі не зареєстрована (а.с. 12).
Крім цього, відповідно до листа Городенківської районної ради №48/01-12 від 19.03.2020, до Городенківської районної ради не надходило жодних листів від Поточищенської сільської ради щодо виділення коштів на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Поточищенського дошкільного навчального закладу «Сонечко», а також не виносилося питання на розгляд сесії районної ради та не було передбачено у бюджеті коштів на оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку (а.с. 13).
Отже, в порушення вимог земельного законодавства, положень Закону України «Про освіту» та Закону України «Про дошкільну освіту», правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яку використовує вищевказаний дитячий садок, не оформлено, державну реєстрацію права постійного користування не проведено.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Закону України «Про дошкільну освіту», органи місцевого самоврядування в системі дошкільної освіти в межах їх компетенції забезпечують реалізацію державної політики у сфері дошкільної освіти на відповідній території, у тому числі розвиток мережі закладів дошкільної освіти всіх форм власності відповідно до потреб населення, поліпшення матеріально-технічної бази та господарське обслуговування комунальних закладів дошкільної освіти; виконують функції засновника закладів дошкільної освіти на відповідній території.
Згідно частини 1 статті 38 вказаного Закону, матеріально-технічна база закладу дошкільної освіти включає будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, інвентар, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інше. Майно закладу дошкільної освіти належить йому на правах, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про освіту» визначено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.
Згідно частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Таким чином, на виконання вказаних норм, земельна ділянка, що використовується для обслуговування Поточищенського дитячого садка «Сонечко» орієнтовною площею 0,30 га та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 область має перебувати на праві постійного користування у відповідному органі місцевого самоврядування.
Згідно статей 124, 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
У відповідності до приписів частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом надання їх у користування.
Зі змісту частини 2 статті 19 Конституції України, частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, кабінету Міністрів України.
Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження щодо управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, а саме: власні - 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; та делеговані - 1) здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель; 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Приписами пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Статтею 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних міських рад у галузі земельних відносин, до яких віднесено розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та інші.
Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для усіх потреб.
Порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України.
Згідно статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції: забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.
Згідно із статтею 20 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, адміністрації навчально-виховних закладів, які організовують або забезпечують навчальний та виховний процеси зобов`язані забезпечити при цьому умови, які відповідають вимогам санітарних норм.
Положеннями Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01 (затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001), встановлені основні вимоги щодо утримання приміщень загальноосвітніх навчальних закладів.
Відповідно до пункту 2.3 Державних санітарних правил, передбачені вимоги щодо дотриманням санітарних норм щодо відстані земельних ділянок під навчальними закладами від джерел викидів шкідливих речовин, шуму, вібрації, електромагнітних та іонізуючих випромінювань. Не допускається їх розміщення в санітарно - захисних зонах промислових підприємств та інших об`єктів, що є джерелами забруднення довкілля небезпечними факторами, тощо. Отже, правилами передбачені вимоги щодо розміщення земельної ділянки, її характеристик, тощо.
Вказані Державні санітарні правила і норми поширюються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.
Отже, вищевказані норми вказують на те, що земельні ділянки під навчальними закладами мають бути належним чином оформлені та використовуватися у порядку, встановленому законодавством, інакше, це призведе до негативних наслідків та порушення прав дітей.
Відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких знаходяться навчальні заклади, може призвести до надання їх іншим особам, зокрема, для цілей, не пов`язаних із навчально-виховним процесом, що є порушенням Законів України «Про освіту» та «Про дошкільну освіту».
З наведеного слідує, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону.
Однак, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яку використовує Поточищенський дитячий садок «Сонечко», не оформлено, державну реєстрацію права постійного користування не проведено.
Відсутність правовстановлюючих документів порушує передбачені державою принципи раціонального й ефективного використання та охорони земель та призводить до неефективного управління земельними ресурсами та землекористування.
Управління дошкільним навчальним закладом здійснюється його засновником, тобто Поточищенською сільською радою та саме до його обов`язку належить вжиття заходів до оформлення правовстановлюючих документів, зокрема, на земельні ділянки.
Вищевказане свідчить про бездіяльність з боку Поточищенської сільської ради щодо вжиття заходів по оформленню правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою користується Поточищенський ДНЗ «Сонечко».
Таким чином, Поточищенська сільська рада Городенківського району, будучи суб`єктом, який здійснює управління Поточищенським ДНЗ «Сонечко», відповідає за його матеріальне-технічне забезпечення, виконує повноваження у земельній сфері щодо надання земельних ділянок у користування, не виконала покладені на неї законодавством повноваження, не вжила необхідних дій для оформлення права постійного користування земельною ділянкою, на якій знаходиться навчальний заклад, допускаючи протиправну бездіяльність.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Частинами 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Беручи до уваги докази, надані позивачем та відсутність відзиву на позов, а отже визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності.
Враховуючи те, що позивач довів суду правомірність заявлених вимог, для ефективного захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вжити заходи, спрямовані на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що використовується для обслуговування Поточищенського ДНЗ «Сонечко».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Так, суд зазначає, що керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області у даному випадку, звертаючись до суду з вимогами, діяв як посадова особа органу державної влади, виступаючи в інтересах держави через відсутність суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Отже, у даному випадку прокурор є суб`єктом владних повноважень, оскільки виступає в інтересах держави, у зв`язку з відсутністю суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
З викладеного слідує, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору відносяться на рахунок суб`єкта владних повноважень. Такий вид судових витрат, як судовий збір, поверненню позивачу суб`єкту владних повноважень, за рахунок відповідача не підлягає.
Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.