Справа № 760/8622/20
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/768/20
Справа №760/8622/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції у м. Києві рядового поліції Шаяхметова Вадима Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року до Солом`янського районного суду м. Києва, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції у м. Києві рядового поліції Шаяхметова Вадима Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Шаяхметовим В.М. було винесено постанову серії ЕАК №2322489 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Зазначає, що на думку відповідача, позивач, керуючи транспортним здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Пояснив, що 31 березня 2020 року, близько 14 години, у зв`язку із службовою необхідністю відвідування адміністративної будівлі ГУ ДФС в Київській області, рухався за кермом автомобіля «Toyota LAND CKUISER 100» д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Народного ополчення в напрямку Севастопольської площі.

Під`їжджаючи до повороту на в`їзд на територію ГУ ДФС у Київський області, продовжуючи рух на вказаному автомобілі, з метою здійснення маневру, включив сигнал правого повороту, після чого перестроївся у крайній правий ряд.

Указав, що на самому повороті до території ГУ ДФС у Київський області, змушений був зупинитися у зв`язку із необхідністю пропустити автомобілі, які виїжджали з території. Крім того, у даний момент на тротуарі перебували пішоходи, які не давали можливості швидкому проїзду виїжджаючих автомобілів та закінченню розпочатого маневру.

У цей же час під`їхав автомобіль патрульної поліції, з якого, через вікно, поліцейським, що перебував на передньому правому пасажирському сидінні, у грубій та агресивній формі було наказано йому не завершувати маневр по заїзду у двір на територію ГУ ДФС у Київський області та заглушити двигун автомобіля. При цьому, з метою підпорядкуватися його вимозі, поліцейський у агресивній формі попередив про застосування щодо нього фізичного впливу у випадку продовження руху автомобіля.

У подальшому, автомобіль патрульної поліції проїхав вперед близько 10 метрів та зупинився у крайній правій смузі руху, тобто зупинився таким чином, щоб не утворювати перешкод у виїзді автомобілів із двору території ГУ ДФС у Київський області.

Після чого працівники поліції повідомили йому про порушення правил дорожнього руху, на що було складено постанову серії ЕАК №2322489.

Просить врахувати, що відповідач не перевірив та не надав належної оцінки доводам та аргументам позивача щодо причини маневру його автомобіля у крайню праву смугу дорожнього руху.

Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕАК №2322489 від 31.03.2020, а провадження в справі закрити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

14.05.2020 на адресу суду від представника позивача надійшли доповнення до адміністративного позову.

В обґрунтування доповнень вказує, що на думку відповідача, ділянка дороги, на якій перебував позивач у своєму автотранспортному засобі позначена дорожнім знаком 5.8 «дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів». Однак ділянка проїжджої частини вулиці Народного Ополчення навпроти будинку № 3 у м. Києві обладнана дорожнім знаком 5.11 «смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та в її окремих ділянках позначена дорожньою переривчастою дорожньою розміткою для можливості здійснення маневру у крайню праву смугу та навпаки.

Зазначає, що у відповідності до п. 17.2 Правил дорожнього руху, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Просить врахувати, що дії позивача відповідали вимогам Правил дорожнього руху.

02 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, з доданими фотознімками ділянки вулиці Народного ополчення.

09 червня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, вимогами КУпАП та інших нормативно-правових актів. До відзиву долучив DVD-R диск із відеозаписами.

16 червня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача.

В обґрунтування вказує, що долучений до відзиву відеозапис не дає можливості встановити обставини порушення правил дорожнього руху позивачем. На відеозаписі відсутня сама фіксація порушення правил дорожнього руху, у т.ч. рух позивача по смузі громадського транспорту, наявність на смузі дорожнього знаку 5.8 та інше.

Просить врахувати, що даний диск містить лише вирізані обставини спілкування між позивачем та відповідачем під час оформлення останнім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів крім таксі на цій смузі.

Як передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до оскаржуваної постанови, 31 березня 2020 року о 14 год. 13 хв. в м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota LAND CKUISER» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8., чим порушив п. 17.1. Правил дорожнього руху, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, інспектор доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.08.2019 року в справі № 199/8466/16.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Відповідачем у справі, в обґрунтування законності винесеної постанови, надано до суду відзив на позовну заяву з долученим DVD-R диском.

Дослідивши вказаний диск, суд дійшов висновку, про наявність на ньому двох відеозаписів. Зі змісту відеозаписів вбачаються обставини спілкування між позивачем та відповідачем під час оформлення останнім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом з цим, долучений до відзиву відеозапис не дає можливості встановити обставини порушення правил дорожнього руху позивачем. Зі змісту відеозапису не вбачається порушення правил дорожнього руху позивачем, а саме: рух позивача по смузі громадського транспорту, здійснення зупинки (руху) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 тощо.

Наведене в повному обсязі спростовує викладені відповідачем обставини стосовно порушення позивачем п. 17.1 ПДР України.

Також, судом не приймаються до уваги і докази надані позивачем, а саме фотознімки ділянок дороги, оскільки останні не мають ідентифікуючих ознак, суд позбавлений можливості встановити, що саме, де та коли на них сфотографовано та чи має це відношення до обставин справи.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд доходить висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч. 2 ст.77 КАС України, порушення позивачем п.17.1 ПДР України і наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова серії ЕАК №2322489 від 31.03.2020 не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Що стосується вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх, з урахуванням чого вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить про відмову в позові в цій частині.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КпАП України, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції у м. Києві рядового поліції Шаяхметова Вадима Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ЕАК № 2322489 по справі про адміністративне правопорушення від 31 березня 2020 року, винесену інспектором 2-го батальйону 1-ї роти Управління патрульної поліції у м. Києві рядовим поліції Шаяхметовим Вадимом Михайловичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

В іншій частині - відмовити

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова