Справа № 580/3948/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3948/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.
суддів:Глущенко Я.Б., Собківа Я.М.,
секретар судового засідання:Закревської І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до суду звернулась з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу від 12.11.2019 за № ЧК-567/364/АВ-ФС-236.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України).Отже при проведенні перевірки та накладенні штрафу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до наявних у матеріалах справи копій цивільно-правових договорів укладених між фізичними особами та ФОП ОСОБА_1 , обсяг виконуваних цими особами обов`язків збігаються з колом обов`язків та професією "мийник посуду" та "прибиральник виробничих приміщень".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував зміни у трудовому законодавстві стосовно пом`якшення відповідальності за порушення у цій сфері, встановлені Законом України від 12 грудня 2019 року №378-IX. Працівники виконували свої обов`язки на підставі цивільно-правових угод, за фактом виконання умов яких позивачем, як податковим агентом, сплачувались обов`язкові податки і збори.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку частини 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 25.10.2019 по 28.10.2019 уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, за результатами якого складено акт № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019.

Підставою проведення вказаного інспекційного відвідування слугувало звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин від 14.10.2019. Згідно з наявної в матеріалах справи реєстраційної картки звернення реєстраційний № ДО-9785937 від 14.10.2019 (а.с. 86) ОСОБА_2 звернулась до Управління Держпраці у Черкаській області, повідомивши, що з вересня 2016 по травень 2019 року працювала поваром в їдальні приватної школи "Перлина". Заявниця вказала, що не була офіційно працевлаштованою, проте орендодавець даної їдальні ФОП ОСОБА_1 , яка спочатку обіцяла заявниці її офіційно працевлаштувати, а потім відмовилась. Також заявниця проінформувала, що умови праці були поганими.

Актом № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019 у ході вказаного інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не оформлені належним чином у відповідності до вимог трудового законодавства; ФОП ОСОБА_1 допущені до роботи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 без укладення трудових договорів оформлених наказами.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в їдальні приватної школи "Перлина" за адресою АДРЕСА_2 та для виконання робіт використовує працю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . На спростування факту наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , приватним підприємцем надані копії цивільно-правових договорів від 09.10.2018 та від 01.09.2019, укладені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Предметом цивільно-правового договору № 3 від 09.10.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є надання послуг з прибирання вручну підлоги нежитлових приміщень в обсязі 35.0 кв. м.; термін дії договору три місяці до 09.01.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 1 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є надання послуг з прибирання вручну підлоги нежитлових приміщень; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_5 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_5 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 2 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є надання послуг з миття вручну посуду; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_4 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_4 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 3 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є надання послуг з миття вручну посуду; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_4 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_3 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Інші договори та додатки до даних договорів щодо використання праці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надавалися.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до договорів систематично виконували доручення ФОП ОСОБА_1 , яка організовує процес праці, водночас обсяг виконуваних цими працівниками обов`язків збігаються з колом обов`язків та професією "мийник посуду" та "прибиральника виробничих приміщень".

Оплата за даними договорами здійснювалась у сумі 400 грн 00 коп. на місяць.

Вказані договори мають ознаки трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 тобто простежується фактична підміна трудових відносин цивільно-правовими між об`єктом відвідування та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Надані позивачем в ході інспекційного відвідування цивільно-правові договори не спростовують факту наявності трудових відносин з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , що підтверджується також наданими в ході інспекційного відвідування копіями Повідомлень про прийняття працівників на роботу ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), які, в свою чергу, подаються до територіальних органів Державної фіскальної служби до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

12.11.2019 на підставі акта інспекційного відвідування № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області винесено постанову №ЧК-567/365/АВ-ФС-236, відповідно до якої за порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" № 413 від 17.06.2015 та керуючись ст. 259 КЗпП України на позивача накладено штраф у сумі 500 760 грн 00 коп.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено, крім Конституції України, Кодексом законів про працю України.

Так, частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Цивільні відносини відрізняє від трудових те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

В той же час, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Наявність цивільно-правового договору не може бути безумовним свідченням наявності трудових відносин, як і не може були таким доказом і факт сплати позивачем обов`язкових платежів та зборів від імені та за рахунок осіб, що виконують умови цивільно-правових договорів, оскільки такі можуть бути сплачені з коштів, як виплачених на підставі цих договорів, так і з виплаченого доходу працівнику, що працює за трудовим договором або контрактом.

За результатом дослідження наявних у матеріалах справи податкових розрахунків Форми 1-ДФ, колегія суддів встановила, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір сплачувався позивачем саме виходячи з кількості працюючих за цивільно-правовим договором (3 особи). Водночас, як вбачається з повідомлень про прийняття на роботу, направлених податковому органу, підставою для їх направлення вказано цивільно-правові договори, їх дати та номери, які співпадають з реквізитами договорів, що були укладені з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Водночас, зважаючи на систематичну сплату обов`язкових податків і зборів та їх декларування у податковому обліку, оформлення належним чином цивільних договорів, у колегії суддів викликає сумнів адекватність (співмірність) застосованого відповідачем штрафу відносно вчиненого порушення, оскільки не знаходить серед доказів свідчень про настільки суттєвий та значимий характер правопорушення, наслідком вчинення якого стало застосування штрафу у розмірі 500760 грн.

На користь такого висновку також вказують подальші зміни у законодавстві, якими суттєво була пом`якшена відповідальність, встановлена ст. 265 КЗпП України. Після змін, внесених Законом України від 12 грудня 2019 року №378-IX названа стаття має наступний зміст: «Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження».

Колегія суддів вважає за обов`язкове врахувати при вирішенні даної справи, що позивач є фізичною особою підприємцем, до якого можливо застосувати пом`якшувальні заходи, що кореспондується з приписами ст. 58 Конституції України, як нормами прямої дії.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів не вбачає підстав для залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу від 12.11.2019 за № ЧК-567/364/АВ-ФС-236.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2020 року.
Головуючий суддя:Л.Т. Черпіцька
Судді:Я.Б. Глущенко
Я.М. Собків