Справа № 520/9827/2020
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

31 липня 2020 р. Справа № 520/9827/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (м-н Захисників України, 7/8, 7 пов.,м.Харків,61000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови в знятті арешту з нерухомого майна позивача згідно листа відповіді в.о.начальника Московського відділу ДВС у м.Харкові Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Віталія Головко від 22.05.2020 року 3 14-36/вх.79647;

- зобов`язати Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження 23234838 від 13.12.2010 року Московського ВДВС ХМУЮ, а саме арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10749072, що зареєстрований 25.01.2011 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 23234838 від 13.12.2010 року Московського ВДВС ХМУЮ;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви.

Вирішуючи питання про відсутність законодавчо встановлених перешкод у відкритті провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених положень Закону слідує, що сторони, інші учасники виконавчого провадження та особи незалежно від їх статусу, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця або посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця або посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (правонаступником якого є відповідач - Московський служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), перебувало виконавче провадження №23235366 з примусового виконання виконавчого листа №2-10597/10 від 04.11.2010, виданого Московським райсудом м. Харкова, про стягнення з ТОВ «ТК-Стандарт» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 528604,94 грн. та ВП №23235366 з Примусового виконання виконавчого листа № 2-10597/10 від 04.11.2010, виданого Московським райсудом м. Харкова, про стягнення з ТОВ «ТК-Стандарт» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» держмита в розмірі 1785,00 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., в рівних частинах з кожного.

Предметом даного спору є визнання протиправними дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови в знятті арешту з нерухомого майна позивача, який накладено постановою про відкриття виконавчого провадження №23234838 від 13.12.2010 року Московського ВДВС ХМУЮ.

Виконавче провадження ВП № 23234838 відкрито на виконання виконавчого листа №2-10597/10, виданого 04.11.2010 р. Московським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду, прийнятого за правилами цивільного судочинства. Таким чином, виконавчий документ №2-10597/10 від 04.11.2010 р. - виданий Московським районним судом м. Харкова як місцевим судом загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відтак, враховуючи, що позивачем оскаржуються дії Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо відмови в знятті арешту з нерухомого майна позивача щодо відмови зняття арешту, який накладено на підставі виконавчого листа №2-10597/10, виданого 04.11.2010 р. Московським районним судом м. Харкова, спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки оскарження рішень, дій, бездіяльності виконавця або посадових осіб органів державної виконавчої служби під час виконання рішень у цивільних справах розглядаються у порядку, передбаченому ст. 447 ЦПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №520/9827/2020.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. ст. 170, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за заявою ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій протиправними та зняття арешту з рахунків.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 31 липня 2020 року.

Суддя Сагайдак В.В.