Справа № 360/1889/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1889/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Карча В.М.,

представника позивача - Чернобая С.С. (ордер серії ВВ № 1002868),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Чернобая Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_5 до Лозно-Олександрівської селищної ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Чернобая Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_5 до Лозно-Олександрівської селищної ради, в якому позивач просить: визнати бездіяльність Лозно-Олександрівської селищної ради щодо невиплати ОСОБА_5 належної їй заробітної плати за час вимушеного прогулу незаконною; зобов`язати Лозно-Олександрівську селищну раду виплатити на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по 19 вересня 2019 року включно у сумі 37810,85 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 03.08.2017 ОСОБА_6 на підставі рішення конкурсної комісії була призначена на посаду спеціаліста Солідарненської сільської ради. 27 вересня 2018 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , про що 27 вересня 2018 року складено відповідний актовий запис № 52, прізвище після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

14.08.2018 відповідно до розпорядження № 35 Лозно-Олександрівської селищної ради позивачка була звільнена із займаної посади спеціаліста Солідарненської сільської ради з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення позивачки зі вказаної посади було проведено у зв`язку з реорганізацією Солідарненської сільської ради шляхом приєднання до Лозно-Олександрівської селищної ради. Посада спеціаліста не була скорочена, і на цю посаду було прийнято іншого спеціаліста. У вересні 2018 року позивачка звернулася до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до Лозно-Олександрівської селищної ради, в якому просила поновити її на посаді спеціаліста Солідарненської селищної ради, стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Рішенням від 12 червня 2019 року Білокуракинський районний суд Луганської області задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 повністю. Рішення в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді спеціаліста Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області підлягало негайному виконанню.

Постановою Луганського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року скасовано, закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Лозно-Олександрівської селищної ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу проходження позивачем публічної служби, як посадовою особою органу місцевого самоврядування, під час чого її було звільнено, тому спір у справі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Позивачка вважає, що оскільки рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 червня 2019 року в частині поновлення її на роботі підлягало негайному виконанню, то з 15.08.2018 позивачку було поновлено на роботі, про що 20.09.2019 до трудової книжки серія НОМЕР_1 було зроблено запис: «Запис за № 12 від 14.08.2018 вважати недійсним. Поновити на роботі з 15.08.2018 згідно рішення суду № 409/1979/18 від 21.06.2019 року». Розрахунок з ОСОБА_5 відповідачем не було проведено.

21 квітня 2020 року на адресу Лозно-Олександрівської селищної ради був направлений адвокатський запит з проханням надати письмову інформацію щодо термінів розрахунку з ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по 19 вересня 2019 року.

30 квітня 2020 року отримано відповідь, в якій Лозно-Олександрівський селищний голова повідомив, що Лозно-Олександрівська селищна рада, отримавши рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21.06.2019, невідкладно виконала його в частині поновлення працівника на посаді, по всім іншим, ухваленим судом першої інстанції рішенням, Лозно-Олександрівською селищною радою була подана апеляційна скарга на рішення суду від 21.06.2019. Луганський апеляційний суд виніс постанову від 15.10.2019 по справі № 409/1979/19, якою скасував рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.06.2019 за № 409/1979/18 та закрив провадження у даній справі. Так як рішення суду першої інстанції скасовано та провадження по справі закрито, Лозно-Олександрівська селищна рада жодним чином не порушує будь-чиї інтереси та не має на даний момент законних підстав для задоволення вимог, викладених у адвокатському запиті.

Позивачка вважає, що бездіяльність Лозно-Олександрівської селищної ради в частині невиплати працівникові ОСОБА_5 належної їй заробітної плати за час вимушеного прогулу порушує її право на отримання заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З моменту звільнення ОСОБА_5 14.08.2018 по день поновлення на роботі 20 вересня 2019 року минуло 253 робочих днів. Середньоденний заробіток вираховується з врахуванням довідки про доходи та керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Розрахунок середньоденної заробітної плати: (заробітна плата за липень 2018 року - 3788,00 грн + за червень 2018 року - 2488,60 грн) : робочі 42 дні = 149,45 грн. Розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу: 149,45 * 253 (робочі дні, які мають бути оплачені) = 37810,85 грн.

Тому позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по 19 вересня 2019 року включно у сумі 3781085 грн, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 18.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вважає, що оскільки відповідач поновив позивачку на посаді та у подальшому не звільнив, відтак, фактично визнав протиправним своє рішення про її попереднє звільнення, відповідно, позивачці має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, 27.07.2020 від відповідача до суду надійшов лист, в якому той заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу без його участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_5 працювала в Солідарненській сільській раді з 03.08.2017 по 14.08.2018 (арк. спр. 14, 15, 18-19).

Згідно з розпорядженням селищного голови Лозно-Олександрівської селищної ради від 14.08.2018 № 35 позивачку було звільнено з посади спеціаліста - землевпорядника Солідарненської сільської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Солідарненської сільської ради шляхом приєднання до Лозно-Олександрівської селищної ради (арк. спр. 16).

Не погодившись зі своїм звільненням, позивачка звернулася до суду з позовом до Лозно-Олександрівської селищної ради про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.06.2019 у справі № 409/1979/18 позовні вимоги ОСОБА_9 було задоволено, поновлено позивачку на посаді спеціаліста Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області з 15.08.2018, стягнуто з Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 30934,49 грн, на відшкодування моральної шкоди 2000 грн, а також судові витрати в сумі 704,80 грн. Рішення в частині поновлення позивачки на посаді підлягає негайному виконанню (арк. спр. 20-22).

Згідно з трудовою книжкою позивачки серії НОМЕР_1 позивачку поновлено на роботі з 15.08.2018 згідно рішення суду № 409/1979/18 від 21.06.2019 на підставі розпорядження від 20.09.2019 № 100 (арк. спр. 18-19).

Постановою Луганського апеляційного суду від 15.10.2019 у справі № 409/1979/18 рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.06.2019 скасовано, а провадження у цивільній справі закрито (арк. спр. 24-25).

Вважаючи, що за час вимушеного прогулу за період з 15.08.2018 по 19.09.2019 вона має право на отримання середнього заробітку, позивачка звернулася до суду з позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка підписана від імені України 06 листопада 1996 року в м. Страсбурзі, ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» та відповідно до частин першої, п`ятої статті 6 КАС України є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 24 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою цієї статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачена чинним законодавством у випадку незаконного звільнення працівника.

Однак, відповідне судове рішення, яким звільнення позивачки на підставі розпорядження Лозно-Олександрівської селищної ради від 14.08.2018 № 35 було б визнано незаконним, відсутнє.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.06.2019 у справі № 409/1979/18 позивачку поновлено на посаді спеціаліста Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області з 15.08.2018 та стягнуто, зокрема, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 30934,49 грн; рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

На виконання рішення суду Лозно-Олександрівською селищною радою було поновлено позивачку на посаді з 15.08.2018.

Проте, рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 12.06.2019 у справі № 409/1979/18 скасовано постановою апеляційного суду Луганської області від 15.10.2019, а провадження у справі закрито.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що оскільки позивачку не було звільнено з посади після скасування судового рішення у справі № 409/1979/18, відтак, відповідач визнав незаконність її попереднього звільнення, а тому позивачка має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки це виходить за межі предмета доказування у справі.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими й безпідставними та не належать до задоволення.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, витрати на правову допомогу також відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Чернобая Сергія Сергійовича в інтересах ОСОБА_5 до Лозно-Олександрівської селищної ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2020 року.

Суддя І.О. Свергун