Справа № 160/4855/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2020 року Справа № 160/4855/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -
04.05.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 08.05.2020 року позивачем усунуті означені недоліки позовної заяви, шляхом подання до суду 29.05.2020 року уточненої позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4855/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 06.07.2020 року за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області завірену належним чином копію наказу про поновлення ОСОБА_1 посаді на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019р. у справі №160/3475/19.
25 червня 2020 року до канцелярії суду надійшов відзив Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі №160/3475/19 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2019р. №225-о про звільнення позивача, поновлено його на посаді та стягнуто з ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.03.2019 по 09.09.2019 включно. На вищевказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області було подано апеляційну скаргу у строки, що передбачені КАС України, відтак, рішення суду першої інстанції набрало законної сили лише після його перегляду судом апеляційної інстанції. Також відповідач зауважує, що вищевказане судове рішення було виконано ним у повному обсязі, а саме: суми заробітної плати були виплачені, а наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.02.2020р. №27-о позивача поновлено на роботі. Крім того, на думку відповідача, за змістом позову, позивач посилається на порушення Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), які регулюють розірвання трудового договору (звільнення з роботи) за ініціативою роботодавця, але такі посилання не є обґрунтованими, оскільки будучи особою начальницького складу податкової міліції, позивач не є працівником в розумінні КЗпП України, трудові відносини та служба у міліції мають різну правову природу, відтак, спірні відносини не підпадають під дію загального трудового законодавства. Крім того, згідно з положеннями ст.348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства та виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Отже, поновлення на посаді з наділенням повноваженнями позивача має спеціальний характер, тобто без наділення його повноваженнями щодо виконання своїх функціональних обов`язків не можливо було допускати співробітника податкової міліції до роботи в розумінні трудового законодавства. Відтак, позивач фактично не міг виконувати свої трудові обов`язки та його робочий час не обліковувався через відсутність наказу на його призначення. Таким чином, на переконання відповідача, не приступивши до роботи, позивач не вправі був отримувати грошове забезпечення через відсутність правових підстав його нараховувати, а наведене є підставою для висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Крім того, на виконання вимог ухвали суду від 03 червня 2020 року відповідачем 25.06.2020 року до канцелярії суду надано належним чином засвідчені копії витребуваних документів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у податковій міліції України з 06.04.2009 року.
06.04.2009 року відповідно до наказу ДПА у Дніпропетровській області за №145-а «Про призначення працівників податкової міліції» ОСОБА_1 призначено оперуповноваженим відділення оперативних заходів із скорочення податкового боргу відділу податкової міліції ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.
Відповідно до Витягу з наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року за №225-о «Про звільнення ОСОБА_1 » згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил за п. 64 «Ж» (за власним бажанням): майора податкової міліції Бурчака Дмитра Миколайовича (М-236549), старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ЛФС у Дніпропетровській області, 21 березня 2019 року.
Вважаючи вищезазначений наказ протиправним та не погодившись з цим звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про його оскарження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі 160/3475/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року № 225-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) з 21.03.2019 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з 22.03.2019 року; стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2019 р. по 09.09.2019 р. включно у розмірі 57839,25 грн. (п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень двадцять п`ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

При цьому у вказаному рішенні зазначено, що воно підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі №160/3475/19 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року в адміністративній справі №160/3475/19 повернуто апелянту.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі №160/3475/19 набрало законної сили 05 листопада 2019 року.

На виконання вказаного судового рішення наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №27о від 21.02.2020 року скасовано наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 21.03.2019 року №225-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено майора податкової міліції ОСОБА_1 (М-236549) на посаді оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; заступнику начальника управління начальнику відділу бюджетування управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності, члену комісії з реорганізації Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області Черняєвій Т.І. доручено нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2019 р. по 09.09.2019 р. включно у розмірі 57839,25 грн. (п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень двадцять п`ять копійок).

Відповідно до Виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору №SAMDNFF60 від 26.02.2014 за період 06.04.20-06.04.2020, 06.04.2020р. на рахунок 414949******5819 (угода SAMDNFF60 від 26.02.2014р.) був зарахований платіж - «Зарплата, ГУ ДФС у Дніпропетровській області» в розмірі 46560,60грн.

Позивач вважаючи, що за період з 10 вересня 2019 року по 21 лютого 2020 року відповідач затримав виконання рішення суду на 115 днів, що відповідно до закону є вимушеним прогулом, то він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 502,95 грн., яку розраховано у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі №160/3475/19, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 235 Кодексу законів про працю України №322-VIII від 10.12.1971 (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вказаній нормі закону кореспондують приписи статті 371 КАС України.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, способом захисту порушених прав особи, незаконно звільненої з публічної служби, є поновлення її на посаді, з якої її було звільнено, а аналіз вимог пункту 3 частини першої статті 371 КАС України та положень частини сьомої статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виникає безумовний обов`язок щодо його виконання, не очікуючи при цьому набрання цим рішенням суду законної сили та не відтерміновуючи таке поновлення до апеляційного чи касаційного перегляду справи.

Водночас, рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним із дня видання суб`єктом призначення (власником або уповноваженим ним органом) відповідного наказу, який дозволяє особі почати (продовжити) виконувати обов`язки за попередньою посадою.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року (справа №760/9521/15-ц, провадження № 61-24060св18) вказав, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Слід зазначити, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі, рішень судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд також звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій ОСОБА_2 проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що саме з дня ухвалення рішення у справі №160/3475/19 про поновлення позивача на роботі, тобто з 09.09.2019 року, у роботодавця (Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області) виник обов`язок щодо його виконання.

Таким чином, позивач підлягав негайному поновленню на посаді за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019р. у справі №160/3475/19, проте наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області №27о, копія якого міститься в матеріалах справи, про поновлення ОСОБА_1 на посаді виданий лише 21.02.2020 року.

За правилами статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Жодних доказів наявності поважних причин затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі відповідачем не надано.

Таким чином, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на посаді за період з 10 вересня 2019 року по 20 лютого 2020 року (включно).

Нарахування грошового забезпечення працівникам податкової міліції ГУ ДФС у Дніпропетровській області здійснюється відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року №616, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за №928/32380.

Згідно з пунктом 2 вищенаведеного Порядку місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому, до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події. Одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

При цьому, як слідує з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року у справі №160/3475/19, яке набрало законної сили 05 листопада 2019 року, судом встановлено, що станом на дату звільнення позивача (21.03.2019р.), місячне грошове забезпечення за посадою складало 10059,00грн. (5500,00грн. - посадовий оклад; 1340,00грн. - оклад за військове (спеціальне); 2394,00 - надбавка за вислугу років (35%), 825,00 грн. надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15%)). Робочих днів у березні місяці 2019 року - 20 днів. Одноденний розмір грошового забезпечення без утримання 18 % ПДФО та 1,5% військового збору - 502,95 грн. (10059,00 грн./20дн. = 502,95 грн.). Враховуючи, що середньоденне грошове забезпечення позивача станом на день звільнення складало 502,95грн., таким чином, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2019р. включно по 09.09.2019р. складає 57839,25грн. (115 робочих днів).

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить: 15 робочих днів у вересні 2019 року (10.09.2019 -30.09.2019) + 22 робочих дні у жовтні 2019 року + 21 робочий день у листопаді 2019 року + 21 робочий день у грудні 2019 року + 21 робочий день у січні 2020 року + 14 робочих днів у лютому 2020 року (01.02.2020 -20.02.2020)= 114 робочих днів; 114 робочих днів х 502,95 грн. = 57336,30грн.

Суд зазначає, що відповідно до норм статті 236 КЗпП України фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноваженого ним органу, які допустили затримку виконання судового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.03.2018 (справа №818/149/17, провадження №К/9901/2536/17) вказав, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та за законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Аргументи відповідача про те, що затримка виконання рішення суду у частині поновлення позивача на посаді була викликана об`єктивними причинами не знайшли свого підтвердження в рамках розгляду цієї справи. Отже, доводи відповідача про те, що він з об`єктивних причин не міг поновити позивача на публічній службі є необґрунтованими.

За своїм змістом середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, отримання якої законодавець пов`язує лише з фактом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі можуть бути розглянуті, як і в порядку, передбаченому частиною дев`ятою статті 267 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), шляхом подання відповідної заяви в рамках справи №160/3475/19, так і шляхом подання окремого позову, що і було зроблено позивачем у даному випадку.

Анологічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №805/2408/17-а (адміністративне провадження №К/9901/23326/18).

Так, Верховний Суд зазначив, що механізм захисту прав особи у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на службі не обмежується судовим контролем за виконанням судових рішень в адміністративних справах і може відбуватися шляхом звернення до суду з окремим позовом.

Подібну правову позицію вже було висловлено Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2019 року в справі №815/3296/17 (пункт 43) і Суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

Також безпідставними є доводи відповідача відносно того, що оскільки позивач є особою начальницького складу податкової міліції, він не є працівником в розумінні КЗпП України, так як трудові відносини та служба у міліції мають різну правову природу, відтак, спірні відносини не підпадають під дію загального трудового законодавства.

З цього приводу суд зауважує, що дійсно під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Зважаючи на те, що у даному випадку нормами спеціальних законів не врегульоване питання щодо відшкодування працівникам податкової поліції середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про їх поновлення на роботі, застосуванню підлягають загальні норми КЗпП України.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому ч.3 ст.139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 840,80грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 833,49 грн. шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області грошове забезпечення за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року у справі №160/3475/19, в результаті чого утворився вимушений прогул, за період з 10.09.2019 року по 20.02.2019 року (включно) в сумі 57336,30 грн. (п`ятдесят сім тисяч триста тридцять шість грн. 30 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 833,49 грн. (вісімсот тридцять три грн. 49 коп.)

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 31.07.2020 року.

Суддя О.М. Турова