Справа № 460/2595/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2020 року м. Рівне №460/2595/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, за участю секретаря судового засідання А.М. Юрчук, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: ОСОБА_1 , представник Рибалко Н.О.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 18 листопада 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно відмовило позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю факту постійного проживання або постійної роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою суду від 06.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено розгляд справи по суті на 05.05.2020.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив. В обґрунтування заперечень вказано, що позивач до управління щодо призначення пенсії за віком не звертався, відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не приймалося.

Згідно з наданими позивачем документами та даними персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 32 роки 10 місяців 18 днів. Проте, документально не підтверджено факт постійного проживання чи роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Зокрема, посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, та довідка із сільської ради вказують на особливий статус позивача, однак не підтверджують обов`язкової умови для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку роботи або проживання у відповідній зоні.

Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 05.05.2020 відкладено розгляд справи за клопотанням позивача у зв`язку із запровадженням в Україні протипандемічних заходів до 03.06.2020.

Ухвалою суду від 03.06.2020 відкладено розгляд справи за клопотанням позивача у зв`язку із запровадженням в Україні протипандемічних заходів до 23.07.2020.

У судове засідання 23.07.2020 прибув позивач та його представник. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у письмовому провадженні.

Оскільки підстави для розгляду справи у письмовому провадженні відсутні, суд розглянув справу у судовому засіданні за відсутності відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та суду пояснили, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, що станом на станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Факт проживання підтверджується документально, зокрема, погосподарською книгою Великовербченської сільської ради.

Вказали, що факт роботи позивача у санаторії "Горинь" в смт.Степань Сарненського району Рівненської області не спростовує факту проживання останнього у домоволодінні своїх батьків у с.Бутейки Сарненського району Рівненської області.

Зазначили, що згідно з практикою Верховного суду, єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право на користування пільгами, зокрема, щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши відзив на позовну заяву, допитавши свідків, дослідивши у судовому засіданні долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією від 18.05.1999 (а.с.9).

28.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.20).

До зазначеної заяви позивач додав належним чином засвідчені копії наступних документів: паспорта та РНОКПП на 3арк., потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 на 1арк., довідки виконкому Степанської селищної ради від 25.11.2019 №2182 на 1арк., довідки Великовербченської сільської ради Сарненського р-ну Рівненської обл. від 25.11.2019 №3128, трудової книжки на 4 арк.

Листом від 14.01.2020 №С-4998/07.1-59 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (а.а.с.21).

Вважаючи відмову відповідача у призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно із ст.49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону №796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796-XII, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Спір між позивачем і відповідачем у даній справі виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років та, відповідно, його права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 (а.а.с.6-7).

Згідно з довідкою Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 25.11.2019 №3128, ОСОБА_1 був постійно зареєстрований і проживав у селі Бутейки Сарненського району Рівненської області з 02.02.1986 по січень 1988 року. Довідка видана згідно з будинковою книгою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки виконкому Кричильської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 24.02.2020 №735, ОСОБА_1 постійно зареєстрований і проживав у селі Бутейки Сарненського району Рівненської області з 02.02.1986 по січень 1988 року, з 03.11.2006 по 16.12.2015. Довідка видана згідно з будинковою книгою АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Степанської селищної ради від 25.11.2019 №2182, ОСОБА_1 зареєстрований в с.Мельниця Сарненського району Рівненської області з 16.12.2015 по даний час, про що свідчать записи в погосподарських книгах №4 за 2011-2015р.р. (ст.43, господарство №0436) та №1 за 2016-2020р.р. (ст.94, господарство №0094) (а.с.11).

Поряд з цим, погосподарська книга №11 Великовербченської сільської ради народних депутатів на 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 роки (а.а.с.28-29), лицьовий рахунок №684 (голова сім`ї ОСОБА_2 ) містить наступні відмітки:

- тимчасово відсутні члени сім`ї - ОСОБА_1 (син), вибув у смт.Степань, І-1988;

- особи, що знову прибули, - ОСОБА_1 (син), 1988, женився.

Відмітка про членів сім`ї, які вибули із господарства назовсім, відсутня.

Таким чином, відомості, зазначені у довідках Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 25.11.2019 №3128 та виконавчого комітету Степанської селищної ради від 25.11.2019 №2182, не відповідають даним, що містяться у погосподарській книзі №11 Великовербченської сільської ради народних депутатів на 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 роки, яка згідно з Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженою наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 №56, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 за №689/28819, є документом первинного обліку.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії УКР НОМЕР_3 містить записи №№7-9, згідно з якими позивач з 14.03.1986 по 28.11.1992 працював у санаторії "Горинь" Прикарпатської територіальної ради з управління курортами профспілок (а.с.14).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.07.2020, профспілкове підприємство санаторій "Горинь" Ради федерації профспілок Рівненської області знаходиться в селищі міського типу Степань Сарненського району Рівненської області (а.а.с.89-95).

Загальновідомим є факт знаходження смт.Степань Сарненського району Рівненської області від с.Бутейки Сарненського району Рівненської області на відстані 9,3км.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 показали суду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , дійсно постійно проживав у період з моменту переїзду в село (приблизно 1976 рік) по листопад 1992 року (за виключенням служби в армії) у домоволодінні батьків, по сусідству, за адресою: АДРЕСА_2 . У період з 1986 по 1992 роки нікуди не виїжджав, працював у санаторії "Горинь".

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджується пояснення позивача про те, що він проживав у домоволодінні своїх батьків в селі Бутейки Сарненського району Рівненської області до звільнення з роботи з санаторію "Горинь" у листопаді 1992 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" с.Бутейки Сарненського району Рівненської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Отже, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями ст.55 Закону №796-ХІІ.

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі №344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17, і враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що наявність у позивача посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_4 від 30.03.1994 надає позивачу право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

За змістом частини 3 статті 55 Закону №796-ХІІ, призначення та виплата пенсій категоріям осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

У силу вимог ст.26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років у період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та не менше 27 років у період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачу 54 роки виповнилося 17.11.2019. Із заявою щодо призначення пенсії він звернувся 28.11.2019, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення відповідного віку, який дає право на призначення пенсії.

Судом встановлено, що на момент звернення до відповідача, позивач мав необхідну кількість років страхового стажу, визнану відповідачем, - 32 роки 10 місяців 18 днів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Що стосується твердження відповідача про те, що позивач не звертався до управління із заявою про призначення пенсії відповідної форми, а, отже, підстави для призначення пенсії відсутні, суд зазначає наступне.

Форма заяви про призначення пенсії встановлена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11856 (далі Порядок №22-1).

Судом встановлено, що заява позивача від 28.11.2019 дійсно не відповідає формі, затвердженій Порядком №22-1 (додаток №3).

При цьому, зазначена заява містить пояснення позивача про те, що він перебував на прийомі у спеціалістів Сарненського відділення обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, де йому відмовили у прийнятті документів для призначення пенсії (а.с.20, зворот).

Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні, заява встановленої форми заповнюється працівниками органів Пенсійного фонду, роздруковується за допомогою комп`ютерних засобів і надається заявнику на підпис. Тобто, позивач самостійно не мав змоги заповнити та подати заяву встановленого зразка.

Ці обставини відповідачем не спростовані.

Суд зазначає, що у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.01.2020 №С-4998/07.1-59 жодним чином не зазначено про невідповідність поданої ОСОБА_1 заяви встановленій формі.

Такий лист є відповіддю на звернення позивача, містить роз`яснення про відсутність права останнього на призначення пенсії за віком зі зниженням такого віку. Будь-які роз`яснення, які дії позивачу необхідно вчинити (подати заяву встановленої форми, додаткові документи тощо), у вказаному листі відсутні.

У силу вимог п.13 ч.2 ст.64 Закону №1058-IV територіальні органи Пенсійного фонду зобов`язані роз`яснювати застрахованим особам їхні права, обов`язки і відповідальність.

Згідно з п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Враховуючи вищенаведені норми, та, першочергово, положення ст.3 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає, що працівники органів Пенсійного фонду зобов`язані надавати особам, що звертаються за призначенням пенсії, необхідні роз`яснення та допомогу в оформленні документів, у тому числі, й ознайомити з формою заяви, що є Додатком №3 до Порядку №22-1.

За таких обставин, посилання відповідача на недотримання позивачем порядку звернення за призначенням пенсії, зокрема, подання ним заяви невстановленої форми, є безпідставним.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки відповідачем вмотивовано відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд вважає, що подання заяви встановленої форми жодним чином не вплине на зміну такої позиції пенсійного органу.

Враховуючи викладене, відмова ОСОБА_1 в позові з формальних підстав у зв`язку з неподанням ним заяви встановленої форми та відсутністю рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, буде порушенням принципу верховенства права, закріпленого у ст.8 Конституції України та ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, а також суперечитиме принципу ефективного правосуддя.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, позов підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи вимоги ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 840,80грн, сплачений згідно з квитанцією від 30.01.2020 №2 (а.с.41).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, буд.7, м.Рівне, 33028, код за ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18 листопада 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 липня 2020 року.

Суддя О.М. Дудар