Справа № 640/9327/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Київ № 640/9327/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Укршахтгідрозахист»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
представники позивача - Клименко Р.К.;

сторін: відповідача - Калугіна З.О. ,

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством «Укршахтгідрозахист» (далі - позивач або ДП «Укршахтгідрозахист» або Підприємство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.04.2019 № 064 про виключення з 01.07.2017 позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій; зобов`язати відповідача включити Підприємство до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 09.07.2019.

09.07.2019 зважаючи на перебування судді Пащенка К.С. у відпустці розгляд адміністративної справи № 640/9327/19 відкладено на 24.07.2019.

У судовому засіданні 24.07.2019 представник позивача був присутній, представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 05.09.2019, в подальшому оголошено перерву на стадії дослідження доказів до 09.10.2019.

Вказаної дати в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив, за викладених у мотивувальній частині позовної заяви підстав, задовольнити позов.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно Податкового кодексу України та відповідно до «Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організації, включення неприбуткових підприємств, установ та організації до Реєстру та виключення з Реєстру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016, у відповідача були відсутні підстави для виключення ДП «Укршахтгідрозахист» із Реєстру неприбуткових установ та організацій.

В свою чергу, представник відповідача проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відзиві відповідач наголошує на правомірності прийнятого ним рішення, яке оскаржується у даній справі.

Суд, враховуючи спільне клопотання представників сторін, ухвалив перейти до стадії письмового провадження на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем прийняте рішення від 26.04.2019 № 064 про виключення з 01.07.2017 позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Незгода з приміченим рішенням суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду із відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (скорочено - ПК України), до неприбуткових належать підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 статті 133 цього Кодексу.

Зокрема, неприбутковим підприємством, установою та організацією для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту (абзац третій); установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків; внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій (абзац четвертий) (підпункт 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 ПК України).

Положення абзаців третього і четвертого цього підпункту щодо вимог наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи, які у відповідності до приписів підпункту 133.4.6. пункту 133.4 статті 133 ПК України можуть бути віднесені до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам згаданого пункту і не є платниками податку.

Зареєстровані установи та організації (новостворені), які подали в установленому порядку документи для внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій під час або протягом 10 днів з дня державної реєстрації та які за результатами розгляду цих документів внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, для цілей оподаткування вважаються неприбутковими організаціями з дня їх державної реєстрації.

Згідно із підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами. Доходи неприбуткових релігійних організацій використовуються також для здійснення неприбуткової (добродійної) діяльності, передбаченої законом для релігійних організацій, у тому числі надання гуманітарної допомоги, здійснення благодійної діяльності, милосердя.

У разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, а для релігійної організації - вимог, визначених абзацом другим підпункту 133.4.1 і підпунктом 133.4.2 цього пункту, така неприбуткова організація зобов`язана подати у строк, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року (або з початку визнання організації неприбутковою в установленому порядку, якщо таке визнання відбулося пізніше) по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити і сплатити суму самостійно нарахованого податкового зобов`язання з податку на прибуток. Податкове зобов`язання розраховується виходячи із суми операції (операцій) нецільового використання активів. Така неприбуткова організація виключається контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій та вважається платником податку на прибуток для цілей оподаткування з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення. За період з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому вчинено таке порушення, по 31 грудня податкового (звітного) року така неприбуткова організація зобов`язана щокварталу подавати до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток (з наростаючим підсумком), сплачувати податок у строк, визначений для квартального періоду та подавати фінансову звітність у порядку, встановленому для платників податку на прибуток. З наступного податкового (звітного) року така неприбуткова організація подає податкову декларацію з податку на прибуток і фінансову звітність та сплачує податок на прибуток у порядку, встановленому цим розділом для платників податку на прибуток (підпункт 133.4.3 пункту 133.4 статті 133 ПК України).

Для неприбуткових організацій, які відповідають вимогам пункту 133.4 статті 133 ПК України та внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, встановлюється річний податковий (звітний) період, крім випадків, передбачених підпунктом 133.4.3 цього пункту.

Встановлення контролюючим органом відповідно до норм ПК України факту використання неприбутковою організацією доходів (прибутків) для цілей інших, ніж передбачені підпунктом 133.4.2 цього пункту, є підставою для виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій і пені відповідно до норм цього Кодексу. Податкові зобов`язання, штрафні санкції і пеня нараховуються, починаючи з першого числа місяця, в якому вчинено таке порушення.

Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 440 (за текстом - Порядок), згідно із пунктом 4 якого до Реєстру включаються неприбуткові організації - юридичні особи за кодом згідно з ЄДРПОУ.

Ознака неприбутковості організації присвоюється за окремими групами підприємств, установ та організацій відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 ПК України, в спірному випадку (0031) - бюджетні установи.

Дата присвоєння/скасування ознаки неприбутковості вказує на початок/закінчення її дії.

Зареєстровані установи та організації (новостворені), які подали в установленому порядку документи для внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій під час або протягом 10 днів з дня державної реєстрації та які за результатами розгляду таких документів внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, вважаються для цілей оподаткування неприбутковими організаціями з дня їх державної реєстрації.

Присвоєння неприбутковій організації ознаки неприбутковості здійснює контролюючий орган за основним місцем обліку неприбуткової організації (контролюючий орган).

Включення неприбуткової організації до Реєстру здійснюється контролюючим органом з присвоєнням їй ознаки неприбутковості згідно з пунктом 4 цього Порядку.

Як визначено пунктом 6 Порядку, для включення до Реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 до Порядку і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня.

Контролюючий орган, відповідно до приписів пункту 7 Порядку, здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру в разі, коли організація відповідає таким вимогам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; установчі документи неприбуткової організації (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Кодексу (абзац третій); установчі документи неприбуткової організації (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету в разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (абзац четвертий).

При цьому, положення третього і четвертого абзаців пункту 7 Порядку стосовно вимог щодо наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи.

За результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, протягом 14 календарних днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про: включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру; виключення неприбуткової організації з Реєстру; зміну ознаки неприбутковості.

Зокрема, контролюючий орган відмовляє неприбутковій організації у включенні до Реєстру в разі: подання неприбутковою організацією неповного пакета документів, визначених пунктом 6 Порядку; невідповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України.

Натомість, згідно із пунктом 16 Порядку виключення неприбуткової організації з Реєстру здійснюється на підставі рішення контролюючого органу в разі: використання доходів (прибутків) неприбуткової організації для інших цілей, ніж утримання такої організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених підпунктом 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України; розподілу доходів (прибутків) неприбуткової організації або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб; невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України; затвердження ліквідаційного балансу, передавального акта або розподільчого балансу неприбутковою організацією, що припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу або перетворення) або ліквідації; за ініціативою неприбуткової організації.

Рішення про виключення неприбуткової організації з Реєстру приймається за формою згідно з додатком 2 до Порядку та надсилається такій організації у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, протягом трьох робочих днів з дня прийняття зазначеного рішення.

Зокрема, вказаною формою передбачено в графі «Підстава» зазначення пунктів, статті, назв нормативно-правового акта та положень установчих документів, які не відповідають вимогам ПК України та законів, на підставі яких прийнято рішення про виключення неприбуткової організації з Реєстру.

Судом встановлено наступні обставини.

ДП «Укршахтгідрозахист» створено згідно із наказом Міністерства палива та енергетики України від 16.04.2003 № 195, зареєстровано 14.05.2003 () та взято на облік як платника податків 22.05.2003 за № 229-509.

В подальшому на підставі статті 157 розділу ІІІ Податкового кодексу України та реєстраційної заяви за формою № 1-РН позивача внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій з присвоєнням ознаки неприбутковості 0002 (рішення Гірницького відділення Макіївської ОДПІ від 09.06.2011 № 124).

Надалі, на підставі статті 133 розділу ІІІ Податкового кодексу України та реєстраційної заяви за формою № 1-РН позивача повторно внесено до Реєстру неприбуткових установ та організацій з присвоєнням ознаки неприбутковості 0002 (рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2015 № 153/26-57-15-02-41).

Наказом Міненерговугілля від 27.12.2016 № 834 затверджено нову редакцію статуту ДП «Укршахтгідрозахист».

Після чого, на підставі підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України та реєстраційної заяви за формою № 1-РН, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 12.01.2017 № 074 про присвоєння позивачу нової ознаки неприбутковості, а саме 0031 - бюджетні установи.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку про те, що прийняттю наведеного рішення передувало проведення ДПІ перевірки відомостей, що містяться в поданих Підприємством документах (в тому числі, але не виключно, установчих), щодо відповідності вимогам, встановленим ПК України та законодавством, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.

Отже, фактично контролюючий орган підтвердив, що ДП «Укршахтгідрозахист» відповідає вимогам, встановленим підпунктами 133.4.1 та 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України, які ставляться до неприбуткових підприємств, установ та організацій.

Пізніше позивача було виключено з Реєстру неприбуткових установ та організацій, про що відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

При цьому, суд примічає, що в рішенні № 064: по-перше, вказано про невідповідність прибуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 ПК України, без конкретизації, в чому саме невідповідність, і без виокремлення, не відповідає організація чи документи (їх окремі положення); по-друге, зазначено про скасування ознаки неприбутковості 0002 з 01.07.2017, в той час як починаючи з 12.01.2017 позивачу присвоєно іншу ознаку неприбутковості - 0031.

Окрім того, виключення позивача із вказаного вище Реєстру з 01.07.2017 на підставі рішення від 26.04.2019 як таке не узгоджується з положеннями пункту 17 Порядку, відповідно до якого під час виключення неприбуткової організації з Реєстру присвоєна їй ознака неприбутковості скасовується з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулося недотримання вимог пункту 133.4 статті 133 ПК України.

Наведене свідчить про формальне оформлення спірного рішення без наявних підстав для його прийняття.

Додатково, суд наголошує, що відзив відповідача являє собою низку цитат положень законодавства (Податкового, Господарського та Бюджетного кодексів України) без зазначення, яким чином посилання на відповідні норми доводять правомірність прийнятого ним рішення та за відсутності належного обґрунтування власної правової позиції.

За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Натомість, оскаржуване у даній справі рішення відповідача про виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій є необґрунтованим, належним чином не вмотивованим: відповідач не вказав фактичних та правових підстав виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій; у спірному рішенні відсутні мотиви його прийняття.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2019 № 064 про виключення з 01.07.2017 ДП «Укршахтгідрозахист» з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

У той же час, щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача включити Підприємство до Реєстру неприбуткових установ та організацій, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, з огляду на зміст вказаної норми, задоволенню підлягають лише вимоги, які відновлюють порушені права позивача.

Як зазначалось вище, рішенням відповідача від 26.04.2019 № 064 виключено позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій з 01.07.2017.

У той же час, матеріалами справи встановлено, що прийняттю оскаржуваного у даній справі рішення передувало включення (повторне) позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій (рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2015 № 153/26-57-15-02-41) та присвоєння йому ознаки неприбутковості 0031 - бюджетні установи (рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.01.2017 № 074).

Відтак, скасування оскаржуваного у даній справі рішення відповідача про виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій призводить до відновлення його попереднього статусу, тобто статусу неприбуткового підприємства, включеного до Реєстру.

Крім того, лише у разі невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо відображення результатів розгляду даної справи в частині скасування рішення від 26.04.2019 № 064 шляхом приведення у відповідність відомостей, зазначених у автоматизованих інформаційних системах, відповідно у позивача виникнуть підстави для звернення до суду з вимогами про зобов`язання контролюючого органу вчинити відповідні дії, відтак, на даний час зазначені права позивача не є порушеними, а тому у суду відсутні підстави для вирішення питання про їх захист.

Таким чином, вимоги щодо зобов`язання відповідача включити Підприємство до Реєстру неприбуткових установ та організацій є необґрунтованими та передчасними, у зв`язку із чим в їх задоволені слід відмовити.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 960,50 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2019 № 064 про виключення з 01.07.2017 Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

3. У позові про зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві включити Державне підприємство «Укршахтгідрозахист» до Реєстру неприбуткових установ та організацій - відмовити.

4. Cтягнути на користь Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (03142, м. Київ, Святошинський район, провулок Приладний, буд. 2А, ), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) понесені Державним підприємством «Укршахтгідрозахист» витрати по сплаті судового збору у розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко