Справа № 120/3792/20-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

04 серпня 2020 р. Справа № 120/3792/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Комар Павло Анатолійович, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: зобов`язиння вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява за підписом ОСОБА_6, подана в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов`язиння вчинити дії.

Частина 1 статті 168 КАС України визначає, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Частино 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником) та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Оглянувши матеріали позовної заяви та доданих до неї матеріалів, приходжу до висновку, що позовна заява підлягає поверненню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів позовної заяви судом з`ясовано, що позивачі, кожен з них самостійно, звернулись до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та для ведення садівництва, на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Стодулинецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Слободо-Межирівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Лисогірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

В подальшому, позивачі отримали відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені в наказах від 26.05.2020 №2-10928/15-20-СГ, від 26.05.2020 №2-10930/15-20-СГ, від 26.05.2020 №2-10927/15-20-СГ, від 02.03.2020 №2-5317/15-20-СГ, від 03.01.2020 №2-1/15-20-СГ, від 03.01.2020 №2-11/15-20-СГ, від 02.03.2020 №2-5312/15-20-СГ, від 03.01.2020 №2-9/15-20-СГ.

Тобто, слід констатувати, що в даному адміністративному позові, представником позивачів та самим позивачем, самостійно об`єднано різних позивачів до одного й того самого відповідача, з різних підстав виникнення позовних вимог.

Поряд з цим, у позовній заяві позивач просить об`єднати позовні вимоги в одне провадження, оскільки позовні вимоги заявлені до одного й того самого відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, який не надав дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистих селянських господарств та ведення садівництва позивачам.

У свою чергу суд звертає увагу, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Згідно із пунктом 4 частини першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5 ст. 5 КАС України).

Частиною першою статті 160 КАС України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 160 КАС України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси має право особисто або її законний представник подати відповідний адміністративний позов до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В розумінні п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Пункт 6 частини 4 статті 169 КАС України визначає, що позовна заява повертається, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС України).

Отже, з аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що позивач наділений правом об`єднати в позовній заяві декілька пов`язаних між собою вимог, основні та похідні вимоги, що стосуються врегулювання правовідносин, які виникли безпосередньо між ним та відповідачем.

В свою чергу, частина друга цієї статті 172 КАС України визначає, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ (ч. 3 ст. 172 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що чинним Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість колективного звернення до адміністративного суду. Особа або її представник може звернутися до суду з відповідною позовною заявою до суб`єкта владних повноважень за захистом її порушених прав, свобод або інтересів, якщо, на її думку, вони порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень - відповідача.

При цьому суд звертає увагу на те, що реалізація положень п. 3 ч. 2 ст. 172 КАС України можлива лише в разі відкриття адміністративним судом декількох адміністративних справ за індивідуальними позовними заявами різних позивачів до одного відповідача. З наведеного також вбачається, що об`єднання справ в одне провадження є прерогативою суду, крім того, це право, а не обов`язок суду.

Об`єднання в одній позовній заяві самостійних вимог декількох позивачів хоча і до одного відповідача є порушенням правила об`єднання позовних вимог і, відповідно, свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам КАС України.

Отже, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачами вимог значно ускладнить та сприятиме затягуванню учасниками справи вирішення спору по суті, оскільки подані на обґрунтування позовних вимог документи, не є пов`язаними між собою.

Крім того, як встановлено із матеріалів позовної заяви, її підписано ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною другою статті 43 КАС України визначено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

В силу положень частини першої та другої статті 57 КАС України представником в суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Вказані норми процесуального закону кореспондуються з положеннями статті 131-2 Конституції України, згідно з якою виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

При цьому, як визначено підпунктом 11 пункту 16-1 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, представництво відповідно до статті 132-2 цієї Конституції виключно адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 1 січня 2019 року.

Отже, згідно з приписами Основного Закону та Кодексу адміністративного судочинства України починаючи з 1 січня 2019 року представником фізичної особи в суді першої інстанції може бути виключно адвокат, за винятком здійснення представництва інтересів такої особи у справах незначної складності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ незначної складності для цілей Кодексу адміністративного судочинства України. Такими справами є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 259 КАС України клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Вказане клопотання вирішується судом в порядку, визначеному частинами другою-шостою статті 260 КАС України, застосування яких неможливе винятково до справ, визначених пунктами 1-9 частини шостої статті 12 Кодексу (ч. 7 ст. 260 КАС України).

Встановлено, що позовну заяву від імені позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6. підписано іншою фізичною особою (не адвокатом), а саме ОСОБА_6., який на підтвердження своїх повноважень як представника позивачів надає суду копії довіреностей.

Разом з тим, справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не належить до категорії тих справ незначної складності, які прямо визначені у пунктах 1-9, 11 частини шостої статті 12 КАС України. Крім того, характер спірних правовідносин, склад учасників справи та предмет доказування однозначно не вказують на малозначність цієї справи, тоді як позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо можливості віднесення судом цієї справи до категорії малозначних, так само як і відсутнє належним чином обґрунтоване клопотання позивачів про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За наведених обставин доходжу висновку, що позовну заяву від імені позивача підписано особою, яка не має права її підписувати.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

У рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі вимог стосовно оформлення позовних заяв та інших документів, що подаються до суду. Водночас норми процесуального закону зобов`язують представника особи підтвердити суду наявність права вчиняти від імені такої особи певні процесуальні дії, зокрема, подавати позов.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Відтак обов`язок суду перевірити належність повноважень представника на вчинення конкретної процесуальної дії зумовлений головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

До того ж зазначений підхід також ґрунтується на імперативних вимогах статей 55, 57 КАС України, статей 237, 240 ЦК України і, переважно, спрямований на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, на гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що, у свою чергу, забезпечує справедливе і ефективне судочинство.

З огляду на викладене суд наголошує на тому, що в силу вимог закону представництво інтересів фізичної особи в суді може здійснюватись виключно адвокатом, крім випадків представництва у справах незначної складності. Водночас справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не належить до малозначних справ в цілях КАС України, перелік яких наведений у пунктах 1-9, 11 частини шостої статті 12 КАС України. Також відсутні достатні підстави однозначно віднести таку справу до категорії справ незначної складності, тоді як позовна заява не містить належних обґрунтувань щодо необхідності розгляду судом цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження, тобто як малозначної справи.

Отже, на переконання суду, в цьому випадку повноваження представника позивачів не підтверджуються належними документами, а тому є достатні підстави вважати, що позовну заяву від імені позивачів підписано особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до п. 3, 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на викладене подану до суду позовну заяву належить повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 172, 248, 256, 259, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про зобов`язиння вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович