Справа № 400/3556/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3556/19

Головуючий в І інстанції: Малих О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 27.03.2020 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївської області до Державного підприємства «Стивідорна компанія «Ольвія» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з Державного підприємства «Стивідорна компанія «Ольвія» 55095,06 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області є правонаступником Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

На підставі заяви-розрахунку від 11.02.2014 року № 56, Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було здійснено фінансування відповідача на його спеціальний рахунок в ПАТ «Брокбізнесбанк» для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам платіжним дорученням від 07.03.2014 року № 991 в сумі 55095,06 грн.

Однак, у зв`язку з запровадженням процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначені кошти відповідачем не були використані, тому, за додатковою заявою-розрахунком відповідача, Фондом було здійснено повторне фінансування страхувальника для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам в сумі 55095,06 грн. на його спеціальний рахунок в КБ «Юнексбанк». Кошти зараховано 09.04.2014 року та в подальшому були використані за цільовим призначенням.

З метою повернення коштів з ПАТ «Брокбізнесбанк» Фондом подано заяву до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про визнання кредитором на суму 55095,06 грн.

Аналогічну заяву про визнання кредитором 02.04.2014 року було подано і відповідачем.

Національний банк України листом від 22.08.2019 року № 20-007/43421 надіслав на адресу Фонду копії відповідей Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» від 23.03.2015 року № 1964/010-04 та від 20.04.2015 року № 428-пр, з яких вбачається, що кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» є отримувач коштів, а тому, немає правових підстав для включення Фонду до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Згідно листа від 28.10.2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк», за рішенням від 16.10.2014 року, грошові вимоги відповідача до Банку акцептовані у сумі 55312,66 грн. та мали бути задоволені у 7 чергу.

Проте, в процесі ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» відповідач не отримав кошти у наведеній сумі, у зв`язку із чим, а також з огляду на внесення до ЄДРПОУ 15.10.2019 року запису про припинення ПАТ «Брокбізнесбанк», згідно наказу від 18.10.2019 року № 429, вказану дебіторську заборгованість відповідачем визнано безнадійною та проведено її списання за рахунок резерву сумнівних боргів.

Позивач вважає, що кошти Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у розмірі 55095,06 грн., які повторно отримані відповідачем на його поточний рахунок, підлягають поверненню Фонду, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції послався на те, що жодного належного доказу на підтвердження заявленої до стягнення суми до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявленого позову з огляду на викладене.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III (чинного та в редакції на час перерахування страхувальнику спірної суми допомоги по тимчасовій непрацездатності) визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.п. 1-6 ст. 2 вказаного Закону суб`єкти загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - застрахована особа або інша особа у випадках, передбачених статтями 45, 47 цього Закону, страхувальник та страховик.

Застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Страхувальник відповідно до цього Закону - це: а) роботодавець - для осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону; б) особи, зазначені у частинах другій та третій статті 6 цього Закону.

Страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; роботодавець - юридична (підприємство, установа, організація) або фізична особа, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб; найманий працівник - фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III (чинного та в редакції на час перерахування страхувальнику спірної суми допомоги по тимчасовій непрацездатності) за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) (статті 35, 37 цього Закону).

У відповідності до вимог абз. 1, 2 ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III (чинного та в редакції на час перерахування страхувальнику спірної суми допомоги по тимчасовій непрацездатності) визначено, що страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів відповідно до частини першої статті 21 та статті 22 цього Закону на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

За порушення порядку використання страхових коштів, несвоєчасне або не в повному обсязі повернення страхових коштів відповідно до частини першої статті 21 та статті 22 цього Закону, несвоєчасне подання або неподання звітності про використання коштів Фонду, інших відомостей, передбачених цим Законом, страхувальник, інший отримувач страхових коштів несе відповідальність відповідно до закону.

Своєчасно не сплачені та не відшкодовані страхові кошти відповідно до частини першої статті 21 та статті 22 цього Закону і фінансові санкції, передбачені частиною першою цієї статті, стягуються із страхувальника, іншого отримувача коштів Фонду у дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Право розглядати справи про адміністративні правопорушення і застосовувати фінансові санкції мають керівник виконавчої дирекції Фонду, його заступники, керівники виконавчих дирекцій відділень Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх заступники, керівники районних, міжрайонних, міських, районних у містах виконавчих дирекцій відділень Фонду.

Аналогічні вимоги містять ч.ч. 6-8 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (чинного та в редакції на час звернення із заявленим позовом), відповідно до яких у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Право застосовувати фінансові санкції та накладати адміністративні штрафи від імені Фонду мають директор виконавчої дирекції Фонду та його заступники, керівники робочих органів Фонду та їх заступники.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, позивачем не надано акту перевірки порядку й обліку фінансування, використання та повернення коштів Фонду соціального страхування, яким би було встановлено неправомірне використання відповідачем коштів, а також не надано рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне страхування, що виключає можливість застосування наведених вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства та стягнення з відповідача заявлених сум страхових коштів.

Вирішуючи справу, колегія суддів також враховує, що відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III (чинного та в редакції на час перерахування страхувальнику спірної суми допомоги по тимчасовій непрацездатності) у разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Аналогічні вимоги містить абз. 4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (чинного та в редакції на час звернення із заявленим позовом).

Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 10 вказаного Закону, на який посилається апелянт, як на підставу для задоволення заявленого позову, Фонд зобов`язаний стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Проте, позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачем страхових коштів, у розмірі, що перевищили фактичні витрати на надання матеріального забезпечення.

Також, позивачем не підтверджено жодними доказами наявність у відповідача невикористаних страхових коштів на заявлену суму у позові.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, позивачем було здійснено фінансування відповідача на його спеціальний рахунок в ПАТ «Брокбізнесбанк» для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам платіжним дорученням від 07.03.2014 року № 991 в сумі 55095,06 грн.

Проте, у зв`язку з запровадженням процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначені кошти відповідачем не були використані.

Позивач підтверджує, що у зв`язку із наведеним ним було здійснено повторне фінансування страхувальника для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам в сумі 55095,06 грн. на його спеціальний рахунок в КБ «Юнексбанк», які були використані за цільовим призначенням.

Згідно матеріалів справи, відповідача було визнано кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк».

Проте, згідно наданих до суду апеляційної інстанції доказів, в процесі ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» відповідач не отримав кошти у сумі 55095,06 грн., у зв`язку із чим, а також з огляду на внесення до ЄДРПОУ 15.10.2019 року запису про припинення ПАТ «Брокбізнесбанк», згідно наказу від 18.10.2019 року № 429, вказану дебіторську заборгованість відповідачем визнано безнадійною та проведено її списання за рахунок резерву сумнівних боргів.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що позивачем не надано акту перевірки порядку й обліку фінансування, використання та повернення коштів Фонду соціального страхування, яким би було встановлено неправомірне використання відповідачем коштів, не надано рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне страхування, а також не надано доказів щодо отримання відповідачем страхових коштів, у розмірі, що перевищили фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївської області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.07.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька