Справа № 160/1620/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 липня 2020 року Справа №160/1620/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/1620/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000292501 від 31.01.2020 р., -
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Віхрова В.С.) від 01.07.2020 р. по справі 160/1620/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000292501 від 31.01.2020 р., - задоволено у повному обсязі.

Повний текст рішення складений 07.07.2020 р.

У відповідності до ст. 256 КАС України рішення не набрало законної сили.

08.07.2020 р. через канцелярію суду від надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій позивач просить стягнути з ГУ ПС у Дніпропетровській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.07.2020 р. заяву призначено до розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 27.07.2020 р. об 11:00 год.

Згідно Довідки відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду, головуючий суддя Віхрова В.С. у період з 13.07.2020 р. по 24.07.2020 (включно) перебувала у щорічній основній відпустці.

У судове засідання 27.07.2020 р. прибув представник відповідача.

У зв`язку із введеними Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 р. (зі змінами та доповненнями) карантинними заходами, судовий розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.

Матеріали справи містять письмові пояснення в заперечення заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідач вважає, що заявлена сума не є співмірною, оскільки справа не відноситься до категорії складних справ. Також, відповідач не вбачає необхідності відшкодовувати витрати у розмірі 7500,00 грн. за участь у судових засіданнях, адже фактично відбувалося 2 судових засідання 01.06.2020 р., 22.06.2020 р. кожне з яких тривало декілька хвилин. Крім того, вказано, що в супереч п. 1 Договору про надання правничої допомоги, до суду не надані підписані сторонами акти приймання-передачі правничої допомоги.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення по справі суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (п.3 ч. 3 ст.44 КАС України).

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, для розгляду питання, обумовленого заявою, судом встановлено, що у резолютивній частині рішенням суду від 07.07.2020 р. судом, серед іншого, вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме стягнуто на користь підприємства судові витрати за сплату судового збору, питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судових витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням представника позивача було відкладено з метою надання додаткових доказів.

За таких обставин, ухвалюючи рішення по суті спору суд, вирішивши питання про право, не брав до уваги витрати позивача пов`язані з правничою (правовою) допомогою.

У відповідності до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

- на професійну правничу допомогу;

- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначені такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, у свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При цьому, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій постанові від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Так, як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, позивачу були надані адвокатські послуги адвокатом Адвокатського бюро «Бейгул та партнери» на підставі Договору про надання правової допомоги №1610/01 від 16.10.2019 р.

Рахунок на оплату наданих послуг №1 від 16.10.2019 р. у розмірі 15000,00 грн. було оплачено 16.10.2019 р. у повному обсязі на підставі платіжного доручення №1720 від 16.10.2019 р.

До заяви про ухвалення додаткового рішення долучені акти про надання послуг №1 від 01.07.2020 р., №2 від 03.07.2020 р., згідно яких виконавцем були надані наступні послуги:

Акт №1:

-підготовка заперечення на Акт документальної планової виїзної перевірки, винесений на підставі наказів від 30.07.2019 р. №4560-п, від 30.08.2019 р. №5136-п, від 09.09.2019 р. №66-п тривалістю 2,5 год. вартістю 2500,00 грн. (1000,00 грн. за год.);

Акт №2:

-підготовка позовної заяви щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатом документальної планової виїзної перевірки на підставі наказів від 30.07.2019 №4560-п, від 30.08.2019 №5136-п, від 09.09.2019 №66-п тривалістю 5 годин вартістю 5000 грн. (1000,00 грн. за годину);

-аналіз судової практики з питань оскарження податкових повідомлень-рішень за наслідками проведення перевірок податкового органу тривалістю 1,5 години вартістю 1500,00 грн. (1000,00 грн. за год.);

-аналіз відзиву на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив тривалістю 3 години вартістю 3000,00 грн. (1000,00 грн. за годину);

-правове супроводження в Дніпропетровському окружному адміністративному суді адміністративної справи про оскарження результатів документальної планової виїзної перевірки згідно наказів від 30.07.2019 №4560-п, від 30.08.2019 №5136-п, від 09.09.2019 №66-п (участь в судових засіданнях та підготовка відповідних процесуальних документів, клопотань та заяв) за 3 судових засідання вартістю 3000,00 грн. (1000,00 грн. за 1 судове засідання).

З огляду на встановлені судом обставини, докази, надані позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача про відшкодування таких витрат.

Так, з урахуванням критерію розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих позивачу, як клієнту, послуг правничої допомоги, їх співмірності, суд вважає підтвердженими судові витрати у розмірі 8000,00 грн., а саме:

підготовка позовної заяви щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатом документальної планової виїзної перевірки на підставі наказів від 30.07.2019 №4560-п, від 30.08.2019 №5136-п, від 09.09.2019 №66-п тривалістю 5 годин вартістю 5000 грн. (1000,00 грн. за годину);

-правове супроводження в Дніпропетровському окружному адміністративному суді адміністративної справи про оскарження результатів документальної планової виїзної перевірки згідно наказів від 30.07.2019 №4560-п, від 30.08.2019 №5136-п, від 09.09.2019 №66-п (участь в судових засіданнях та підготовка відповідних процесуальних документів, клопотань та заяв) за 3 судових засідання вартістю 3000,00 грн. (1000,00 грн. за 1 судове засідання).

Фактично представник позивача прибув у 3 призначені судові засідання. Під час судового розгляду справи подані відповідь на відзив на позовну заяву, заява про розподіл судових витрат, заява про зупинення провадження у справі, клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз судової практики з питань оскарження податкових повідомлень-рішень за наслідками проведення перевірок податкового органу, на переконання суду, входить до послуги з підготовки позову, тому не потребує додаткових витрат.

Суд звертає увагу, що згідно Договору про надання правової допомоги №1610/01 від 16.10.2019 р. визначено, що клієнту надаються юридичні послуги з підготовки заперечення на Акт документальної перевірки, підготовки позовної заяви та правове супроводження справи в суді.

Рахунок на оплату по замовленню №1 від 16.10.2019 р. виставлено за аналогічні послуги.

Між тим, згідно Акту про надання послуг №2, який датовано від 03.07.2020 р. (тобто вже після оплати основних послуг, які визначені), до переліку найменування робіт, послуг додані: аналіз судової практики з питань оскарження податкових повідомлень-рішень за наслідками проведення перевірок податкового органу, аналіз відзиву на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив.

Оскільки оплата передувала підписанню даного Акту, суд не може достеменно встановити, що саме такі послуги були оплачені.

Щодо підготовки заперечення на Акт документальної планової виїзної перевірки, винесений на підставі наказів від 30.07.2019 р. №4560-п, від 30.08.2019 р. №5136-п, від 09.09.2019 р. №66-п, суд зазначає, що така послуга є досудовим урегулюванням спору та не відноситься до фактично понесених витрат під час судового розгляду справи.

Отже, суд зазначає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. відповідає принципу співмірності та розумності витрат заявленої до відшкодування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, тому підлягає стягненню у відповідності до положень ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, суд бере до уваги норму ст. 134 КАС України та правовий висновок Верховного Суду з приводу того, для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація сторін, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа №815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення вартості послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги в частині підтверджених та фактично понесених витрат у сумі 8000,00 грн.

Решта доводів сторін висновків суду по суті обумовленого питання не спростовують.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 44, 90, 132, 134, 143, 243, 250, 252, 255, 295 КАС України, суддя, -

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/1620/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000292501 від 31.01.2020 р., задовольнити частково;

Ухвалити додаткове судове рішення про стягнення судових витрат у справі №160/1620/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000292501 від 31.01.2020 р.;

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКТУМ С» документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

В решті вимог, - відмовити.

Копію додаткового рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова