Справа № 182/6691/19
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6691/19
Провадження № 2-а/0182/5/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.07.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області поліцейського Губи Вадима Юрійовича про визнання неправомірних дій та скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області поліцейського Губи Вадима Юрійовича про визнання неправомірних дій та скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2019 року поліцейським Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області Губою Вадимом Юрійовичем було винесено постанову, серія ДПО 18 № 049236, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2102», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Нікополь був з непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху, за що наступає адміністративна відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП. Вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням встановленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а, отже, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття правильного рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Так, 16 вересня 2019 року, близько 11 год. 20 хв., він, рухаючись на автомобілі марки «ВАЗ-2102», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр.Трубників у м.Нікополі, побачив вимогу поліцейського ВП ГУНП про зупинку транспортного засобу. Виконавши вимогу поліцейського ВП ГУНП, зупинився біля правого краю проїзної частини. Щоб запобігти протиправним діям з боку поліцейського, увімкнув відеозапис на мобільному телефоні для фіксування процесу спілкування з поліцейським Нікопольського ВП ГУНП. Підійшовши до нього, поліцейський Нікопольського ВП ГУНП представився Губою В.Ю. та наказав передати йому документи без зазначення підстави для зупинки його автомобіля, як того вимагає ст.35 Закону України «Про національну поліцію». У вказаній статті чітко вказані підстави для зупинки транспортних засобів та обов`язок поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Він вказав поліцейському, що він діє всупереч Конституції України та Закону України «Про національну поліцію». Після цього, інспектор зазначив, що підставою для зупинки нібито стало те, що його автомобіль був припаркований на місці, призначеному для інвалідів. На його прохання чітко повідомити, чим підтверджується, що саме його автомобіль був припаркований на місці, призначеному для інвалідів, поліцейський відповіді не надав, а лише ще раз наказав передати йому документи. Не отримавши відповіді, він подзвонив на номер «101» та повідомив про вказану ситуацію. В цей час поліцейський Губа В.Ю. почав роздивлятись автомобіль та повідомив, що ним порушені Правила дорожнього руху, а саме: начебто він не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху, за що наступає адміністративна відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП. Вважає, що постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки правопорушення він не скоював. У вказаний час та у вказаному місці він перебував за кермом вищевказаного автомобіля і під час руху був пристебнутим ременем безпеки, а тому порушень правил дорожнього руху, зазначених в постанові поліцейським Губа В.Ю. , не здійснював і це не відповідає дійсності. Коли був зупинений автомобіль, він, зупинившись, одразу ж відстебнув ремінь безпеки, щоб мати змогу вийти з автомобіля, а тому практично не зміг порушити п.2.3 Правил дорожнього руху. Він пояснив поліцейському Губа В.Ю. , що не порушував правила дорожнього руху, проте, не зважаючи на пояснення, відповідач виніс постанову, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 51 грн. Згідно з п.2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 283 КУпАП регламентовано, що Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що жодного пристрою, який би зафіксував викладене у постанові, відповідач не застосовував, свідків також не зазначив. Вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює, встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Не зазначення в протоколі технічного засобу, яким здійснено фото, виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі. Відтак, вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, серія ДП018 № 049236, від 16.09.2019 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню. Крім цього, частиною 3 статті 258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Стаття 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст.283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Разом з тим, ст.276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто, за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою, де розташоване Управління патрульної поліції, справа не розглядалась. Незаконно розглянувши справу на дорозі, інспектор не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. За таких обставин, його процесуальні права при такому «розгляді» справи було грубо порушено. Відповідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Стаття 289 КУпАП зазначає, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Відлік починається з наступного дня від дня винесення постанови. Враховуючи, що постанова йому вручена 16.09.2019 року, строк оскарження закінчується 26.09.2019 року. Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова, серія ДПО18 № 049236 від 16.09.2019 року про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому вважає, що вона підлягає скасуванню. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати дії поліцейського Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області Губи Вадима Юрійовича щодо складання постанови, серія ДПО18 № 049236, від 16 вересня 2019 року про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 грн. гривень за порушення ч.5 ст.121 КУпАП України, незаконними. Визнати постанову, серія ДПО18 № 049236 від 16 вересня 2019 року про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали надати до суду відзив на позовну заяву (а.с.9-10).

Однак, відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.17).

Відповідач до суду не з`явився також. Про розгляд справи неодноразово повідомлявся належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями, направленими на адресу Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, отриманими уповноваженою особою відділу поліції (а.с.21, 25). Про причину неявки до суду не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, або розгляд справи у свою відсутність до суду не надав.

Відповідно до ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 16.09.2019 року поліцейським Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області Губою В.Ю. було винесено постанову, серія ДПО 18 № 049236, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивача по справі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. (а.с.26). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2102», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Нікополь був з непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху, за що наступає адміністративна відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.23).

Однак, жодних доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В графі «до постанови додаються» не зазначено жодного доказу на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином не доведено.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке 16.09.2019 року, об 11 год. 20 хв., на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 049233, поліцейським СРПП № 3 Нікопольського ВП Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Губою В.Ю. і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до закону, кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пункту 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що на час складання спірної постанови позивач, дійсно, порушив ПДР. Тому, на думку суду, оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Щодо вимог в частини визнання дій поліцейського СРПП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції Губи Вадима Юрійовича протиправними, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з цим, визнання дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності незаконними, а постанови протиправною, виходить за межі повноважень суду в розрізі вимог ст.286 КАС України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог адміністративного позову частково лише в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 049233 від 16 вересня 2019 року, про накладення штрафу на позивача, за правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області поліцейського Губи Вадима Юрійовича про визнання неправомірних дій та скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ДПО 18 № 049233 від 16 вересня 2019 року, винесену старшим сержантом поліції Губою Вадимом Юрійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал