Справа № 280/2826/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 липня 2020 року Справа № 280/2826/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (вул. Олександра Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69057), до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (вул.Академіка Богомольця,10, м. Київ, 01601) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (далі - відповідач 1), до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача 1 видалити відомості (персональні дані) гр. ОСОБА_1 від 07.08.2014 як «Учасника події» кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України з картотек з ІП Єдиний облік «інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та зобов`язати відповідача 2 видалити з картотек з ІП Єдиний облік «інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію (персональні дані) гр. ОСОБА_1 від 07.08.2014 як «Учасника події» кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/2826/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії та призначено підготовче засідання на 03.06.2020.

Позивач обґрунтовує звернення до суду наявністю на Інформаційному порталі Національної поліції України персональних даних як «особа, на яку вказав свідок або інші обставини», ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) , ГУНП в Запорізькій області від 07.08.2014 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 статті 307 КК України, що, на його думку, порушує його права. При цьому позивач зауважує, що відносно нього не було порушено кримінальної справи. У вказаний проміжок часу останній був діючим співробітником міліції та до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності не притягався. На заяву про видалення інформації щодо його персональних даних з відповідних порталів, отримав відмову, в якій було надано роз`яснення про зміну статусу «особа на яку вказав свідок чи інші обставини» на «учасник події». Позивач вважає, що відповідачами допущена бездіяльність щодо виключення інформації з інформаційних систем, оскільки кримінальне провадження № 00000201 було порушено за фактом вчинення кримінальної відповідальності не встановленою особою, а не відносно гр. ОСОБА_1 , повідомлення про підозру останньому вручено не було, а в подальшому кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із чим інформація, що міститься у реєстрах щодо «учасника події» позивача, не відповідає дійсності та є всі підстави для виключення її з відповідних реєстрів.

27.05.2020 від Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області надійшов відзив на позов у якому відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

29.05.2020 надійшов відзив на позовну заяву від Директора Департаменту інформатизації МВС, в якому останній просить змінити неналежного відповідача в частині вимог до Департаменту на належного - Управління інформаційно - аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, через те, що у останнього на сьогодні відсутні правові підстави вносити зміни у будь-які інформаційні підсистеми, які входять до ІПНП.

Ухвалою від 03.06.2020 підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті на 20.07.2020.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Директора Департаменту інформатизації МВС про заміну неналежного відповідача в частині вимог у справі №280/2826/20.

Представник позивача перед судовим засіданням надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 1 проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, про що свідчить відповідна відмітка.

Представник відповідача 2 в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначених обставин, згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2020 року представник позивача звернулась до Управління інформаційно-аналітичної підтримки із запитом щодо надання інформації стосовно наявності персональних позивача у ІПНП.

21.02.2020 заступником начальника УІАП ГУНП в Запорізькій області було надано відповідь на запит № 442/02-2020 в якій було повідомлено, що за інформацією, яка міститься в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» Інформаційного порталу Національної поліції України (ІПНП), 07.08.2014 о 19 годині 18 хвилин, співробітниками ГУНП в Запорізькій області зареєстровано рапорт співробітника УКЗ ГУНП області, що прокуратурою Запорізької області розпочато кримінальне провадження ЄРДР № 00000201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за фактом збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів (ЄО № 804 від 07.08.2014). Особу ОСОБА_1 внесено до ІП «Єдиний облік» як «Особу, на яку вказав свідок або інші обставини» у відповідності до п.3.1 Положення про Інтегровану інформаційно-пошукову систему ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 12.10.2009р. № 436.

28.02.2020 року представник позивача звернулась із заявою про видалення персональних даних щодо ОСОБА_1 з відповідних порталів, адже останній до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності не притягався, а також відносно останнього не було порушено жодної кримінальної справи.

На заяву представника позивача від 16.03.2020 року Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області направлено лист № 609/2/02-2020, у якому було повідомлено, що заява про видалення персональних даних стосовно гр. ОСОБА_1 , з ІТС «Інформаційний портал Національної поліції» та «Інтегрованої інформаційно - пошукової системи органів внутрішніх справ України» була розглянута. Однак, враховуючи те, що ГУНП в Запорізькій області не є розпорядником вказаних системі питання видалення інформації про особу не належить до компетенції ГУНП в Запорізькій області, заяву було пере направлено до Департаменту інформаційно - аналітичної підтримки Національної поліції України та Департаменту інформатизації МВС України.

В подальшому, 08 квітня 2020 року з Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУПН в Запорізькій області надійшов лист № 609/2/02-2020 в якому було вказано, що враховуючи надані документи, а саме: постанову про закриття кримінального провадження, відповідно по пункту 5 розділу 1 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Єдиний облік» інформаційно - телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 червня 2019 року № 508, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 липня 2019 року за № 739/33710 в ІП «Єдиний облік» у зареєстрованої ГУНП в Запорізькій області події № 804 від 07.08.2014 громадянину ОСОБА_1 була проведена зміна статусу особі «Особа, на яку вказав свідок або інші обставини» на «Учасника події».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відомості про «учасника події» у кримінальному провадженні відносяться до персональних даних цієї особи. Зберігання цих відомостей є одним із видів обробки персональних даних особи (суб`єкта персональних даних), а отже - може відбуватися або за її згодою, або на підставі закону.

Підсистема «Єдиний облік» ІПНП України в розумінні статті 2 Закону №2297 є базою персональних даних у формі картотеки.

Закон №2297 наділяє суб`єкта персональних даних правом вимагати знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно.

Отже, ОСОБА_1 як суб`єкт персональних даних вправі звернутися до УІАП ГУНП в Запорізькій області як розпорядника бази персональних даних про вилучення певних відомостей з картотек ІПНП. В свою чергу Відповідач повинен або видалити персональні дані заявника, або довести законність зберігання цих відомостей.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2297) регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

У Законі №2297 терміни вживаються в такому значенні (стаття 2):

- персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;

- суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються;

- розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця;

- обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5 та 6 статті 6 Закону №2297).

Відповідно до статті 11 Закону №2297 підставами для обробки персональних даних серед іншого є:

- згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних (п. 1);

- дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень (п. 2).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 8 Закону №2297 суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2018 № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17) зазначив:

«…аналіз положень частин першої, другої статті 32 Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що втручання у конституційне право особи на приватне і сімейне життя шляхом збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди допускається, якщо воно передбачене законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таке втручання вважатиметься законним у разі наявності підстави в національному законі, а також за умови, що такий закон відповідатиме принципу верховенства права, закріпленому в частині першій статті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) … до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля … Оскільки частини перша, друга статті 32 Конституції України перебувають у взаємозв`язку зі статтею 8 Конвенції («Право на повагу до приватного і сімейного життя»), то Конституційний Суд України враховує практику тлумачення і застосування вказаної статті Конвенції Європейським судом з прав людини при розгляді цієї справи. Згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини зазначив, що збирання та зберігання інформації стосовно приватного життя особи, а також її розповсюдження охоплюються сферою застосування пункту 1 статті 8 Конвенції (пункт 117 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2)» (Zaichenko v. Ukraine (no. 2) від 26 лютого 2015 року, заява № 45797/09). Також Європейський суд з прав людини наголосив, що зберігання органами державної влади інформації про приватне життя особи та її використання є втручанням у право на повагу до приватного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції (пункт 56 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 року, заява №11901/02; пункт 70 рішення у справі «Суріков проти України» (Surikov v. Ukraine) від 26 січня 2017 року, заява № 42788/06).

Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, тобто права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання «згідно із законом» вимагає від оспорюваного заходу, за яким здійснюється втручання, підґрунтя в національному законодавстві і стосується також якості закону, тобто закон має бути доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачати наслідки його дії щодо себе, і відповідати принципу верховенства права (пункт 85 рішення у справі «Шалімов проти України» (Shalimov v. Ukraine) від 4 березня 2010 року, заява № 20808/02)».

Частина перша статті 284 Кримінального процесуального кодексу України визначає підстави для закриття кримінального провадження: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; … 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення… .

У Порядку №1256 терміни вживаються в такому значенні:

- персонально-довідковий облік - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС МВС України) стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення;

- вимога - письмове звернення про надання відомостей з персонально-довідкового обліку, що подається державними органами, які здійснюють правоохоронні функції та мають повноваження на отримання таких відомостей;

Порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України визначає Інструкція, затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 № 823/188, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 09.09.2002 р. за №738/7026 (далі - Інструкція №823). Терміни зберігання облікових документів в обліково-довідкових картотеках залежно від категорії осіб визначає розділ 10 «Терміни зберігання облікових документів». Відповідно до підпункту «г» 10.2.4 цього розділу Інструкції №823 встановлено десятирічний термін зберігання облікових документів на осіб, кримінальні справи стосовно яких припинені відповідно до статей 22, 44 - 49, 97 Кримінального кодексу України; цей термін обчислюється з дня припинення кримінальної справи.

02.07.2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ.

На виконання цієї норми в межах повноважень, наданих частиною 1 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Частинами 1-2 статті 1 вказаного Закону визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, завданнями якого є:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Наказом МВС України від 03.08.2017 року №676 затверджено «Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - Положення), яке визначає основні завдання, призначення, суб`єктів та структуру інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування.

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС (далі - СІС МВС).

Статті 25-27 Закону «Про Національну поліцію» встановлюють повноваження поліції щодо формування, наповнення та підтримання в актуальному стані баз даних СІС МВС, а також передбачає відповідальність за протиправне використання інформаційних ресурсів.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення основними завданнями системи ІПНП є:

- інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;

- забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;

- забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;

- забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.

Відповідно до пункту 2 розділу II Положення система ІПНП призначена для:

- формування інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

- обробки інформації, яка утворена в процесі діяльності поліції;

- надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

- генерації інтерфейсів та оброблення тимчасових наборів даних для здійснення інформаційної взаємодії органів (підрозділів) поліції з іншими органами державної влади, органами правопорядку іноземних держав, міжнародними організаціями;

- здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом;

- використання програмних компонентів геоінформаційних підсистем для візуалізації інформації у вигляді електронних карт, автоматичної зміни зображеного образу об`єкта в залежності від зміни його характеристик, зміни масштабу та деталізації картографічної інформації в інформаційних ресурсах;

- забезпечення автоматизації процесів управління силами та засобами поліції;

- забезпечення електронного документообігу в органах (підрозділах) поліції, обміну електронними документами з МВС;

- комплексного захисту інформації та розмежування доступу до інформації, що зберігається в базах даних системи ІПНП.

Відповідно до пунктів 3-6 розділу IV Положення користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.

Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного цифрового підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних.

Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.

Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

Відповідно до пункту 5 розділу V Положення автоматизовані робочі місця користувачів - це робочі місця поліцейських та інших працівників поліції, обладнані комп`ютерною технікою, у тому числі планшетними комп`ютерами, що підключені до телекомунікаційної мережі доступу системи ІПНП і призначені для автоматизації службової діяльності, реалізації повноважень обробляти інформацію відповідно до наданого рівня доступу в системі ІПНП.

Таким чином, інформація, яка міститься в системі ІПНП, сформована на підставі та у спосіб, що передбачені законом.

Предметом розгляду у цій справі є зобов`язання відповідача видалити з Інформаційного порталу Національної поліції України персональних даних як «учасник події» у кримінальноу правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України гр. ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), внесені до ІТС ІПНП

Наявні у системі ІПНП відомості є інформацією, що внесена особами за наслідками досудового розслідування.

Використання поліцією відображених у ІПНП відомостей, як і інша діяльність цього органу, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» може здійснюватися виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 25, 26 вказаного Закону №580-VІІІ передбачають повноваження поліції щодо формування, наповнення та підтримання в актуальному стані баз даних єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно:

1) осіб, щодо яких поліцейські здійснюють профілактичну роботу;

2) виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду;

3) розшуку підозрюваних, обвинувачених (підсудних) осіб, які ухиляються від відбування покарання або вироку суду;

4) розшуку осіб, зниклих безвісти;

5) установлення особи невпізнаних трупів та людей, які не можуть надати про себе будь-яку інформацію у зв`язку з хворобою або неповнолітнім віком;

6) зареєстрованих в органах внутрішніх справ кримінальних або адміністративних правопорушень, подій, які загрожують особистій чи публічній безпеці, надзвичайних ситуацій;

7) осіб, затриманих за підозрою у вчиненні правопорушень (адміністративне затримання, затримання згідно з дорученнями органів правопорядку, затримання осіб органами досудового розслідування, адміністративний арешт, домашній арешт);

8) осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією;

9) зареєстрованих кримінальних та адміністративних корупційних правопорушень, осіб, які їх учинили, та результатів розгляду цих правопорушень у судах;

10) іноземців та осіб без громадянства, затриманих поліцією за порушення визначених правил перебування в Україні;

11) викрадених номерних речей, цінностей та іншого майна, які мають характерні ознаки для ідентифікації, або речей, пов`язаних із учиненням правопорушень, відповідно до заяв громадян;

12) викрадених (втрачених) документів за зверненням громадян;

13) знайдених, вилучених предметів і речей, у тому числі заборонених або обмежених в обігу, а також документів з ознаками підробки, які мають індивідуальні (заводські) номери;

14) викрадених транспортних засобів, які розшукуються у зв`язку з безвісним зникненням особи, виявлених безгосподарних транспортних засобів, а також викрадених, втрачених номерних знаків;

15) виданих дозвільних документів у сфері безпеки дорожнього руху та дозволів на рух окремих категорій транспортних засобів;

16) зброї, що перебуває у володінні та користуванні фізичних і юридичних осіб, яким надано дозвіл на придбання, зберігання, носіння, перевезення зброї;

17) викраденої, втраченої, вилученої, знайденої зброї, а також добровільно зданої зброї із числа тієї, що незаконно зберігалася;

18) бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення системи ІПНП полягає, в тому числі, в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (п.70, п.71) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (п.70, п.71) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі не довели суду відсутність протиправних дій/бездіяльності зі свого боку.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову згідно квитанції від 04.05.2020 року №39 на суму 840,80 грн.

Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Запорізькій області (вул. Олександра Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69057), до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (вул.Академіка Богомольця,10, м. Київ, 01601) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУПН в Запорізькій області щодо видалення інформації з картотек «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію (персональні дані) гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.08.2014 як «Учасника події» кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст307 КК України.

Зобов`язати Управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУПН в Запорізькій області видалити з картотек «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію (персональні дані) гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.08.2014 як «Учасника події» кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Олександра Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69057) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня й ого проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.07.2020

Суддя А.В. Сіпака