Справа № 280/6337/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

09 червня 2020 року 16:56Справа № 280/6337/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О., представників

позивача: Єренка Д.В.,

відповідача: Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист»

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» (далі - ТОВ «ІПВК «Спецзахист», позивач) до (з урахуванням уточнень від 08.01.2020) Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідач), в якому позивач просить суд визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача №, №, №.

На обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві посилається на приписи Податкового кодексу України та зазначає, що всі господарські операції здійснені позивачем у взаємовідносинах з контрагентами ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» є реальними та такими, що здійснені на підставі договорів та належних первинних бухгалтерських документів, на підтвердження чого до суду в якості доказів були надані: договори з додатками, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, акти звіряння взаємних розрахунків. Вказує, що всі проведені господарські операції позивача з контрагентами мали реальний характер, а отримані послуги були використані ним в межах господарської діяльності за оподатковуваними операціями. Крім того, на думку позивача, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Що стосується чисельності працюючих звертає увагу, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). Відсутність чи наявність працюючих у контрагента людей, також, не є підставою для зняття податкового кредиту, оскільки вважає, що ТОВ «ІПВК «Спецзахист», як Замовник не повинен перевіряти наявність трудового ресурсу та звітування контрагента до контролюючого органу. Роботи за договором були виконані, що й було кінцевою метою договірних відносин. Щодо відсутності ТТН пояснює, що у разі перевезення товару власними силами позивача, складання ТТН не є обов`язковим, а у разі здійснення усіх дій з перевезення товару силами перевізника, то ТТН залишились у контрагента позивача. Фактом придбання товару у будь-якому разі є видаткові накладні, які відповідають усім вимогам первинної документації. Ураховуючи вищевикладене, просить суд скасувати оскаржені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 23.12.2019 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.

Ухвалою суду від 10.01.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, а також призначено підготовче засідання на 30 січня 2020 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

30 січня 2020 року підготовче засідання по справі відкладене на 04 березня 2020 року.

Відповідач позов не визнав, 31 січня 2020 року надав суду відзив (вх. №5022), у якому пояснює, що перевірка позивача була проведена у відповідності до законодавства, а за її наслідками складений Акт № 58/08-01-05-07/37778452 від 16.10.2019, згідно з яким встановлені порушення позивачем норм податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток підприємства, заниження суми податкових зобов`язань по податку на додану вартість, а також завищення суми від`ємного значення по рядку 21 податкових декларацій з податку на додану вартість. В підтвердження своїх доводів відповідач посилався на відсутність необхідних умов у контрагентів позивача ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг), незнаходженням за юридичною адресою, та проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру, у т.ч. ТОВ «ІПВК «СПЕЦЗАХИСТ». Вищевказана інформація, на думку відповідача, підтверджує неможливість фактичного здійснення ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» операцій з продажу товарів, зазначених у податкових накладних, зареєстрованих на ТОВ «ІПВК «СПЕЦЗАХИСТ», у зв`язку з відсутністю його фактичного придбання. Таким чином, вказує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах, відповідно тільки тоді коли господарські операції фактично відбулись та фактично оформлені належним чином встановленими первинними документами, можуть бути створені відповідні податкові наслідки для платника, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

13 лютого 2020 року представником позивача до матеріалів справи в якості доказу долучено копію Висновку експерта від 05.02.2020 за результатами проведення економічної експертизи №163/02-20.

Ухвалою суду від 04.03.2020 вирішено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів до 04 травня 2020 року, підготовче засідання по справі відкласти на 02 квітня 2020 року.

Відповідно до ухвали суду від 02.04.2020 провадження у справі зупинене за клопотанням представників сторін до 19 травня 2020 року.

19 травня 2020 року провадження у справі поновлено.

В підготовчому засіданні 19 травня 2020 року судом закрито підготовче провадження та за згодою представників сторін розпочато розгляд справи по суті в цей же день.

19 травня 2020 року у судовому розгляді справи оголошена перерва до 09 червня 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, в судовому засіданні 09 червня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ІПВК «Спецзахист» () є юридичною особою, яка зареєстрована 14.07.2011, види діяльності: Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи (основний); Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Код КВЕД 80.20 Обслуговування систем безпеки; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

У період з 03.10.2019 по 08.10.2019 фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача за період діяльності лютий-квітень 2019 року, з питання дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні показників, включених до декларацій з податку на додану вартість, по взаємовідносинам з ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ» за лютий 2019 року, ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» за лютий 2019 року (включено до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2019 року), ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ» за березень 2019 року, ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» за березень 2019 року та квітень 2019 року, та при визначенні показників фінансової звітності за І квартал 2019 року та півріччя 2019 року, з їх відображенням у деклараціях з податку на прибуток підприємств, за результатами якої складений відповідний акт від 16.10.2019 №58/08-01-05-07/37778452.

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІПВК «Спецзахист» при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з вищевказаними контрагентами-постачальниками:

1. п. 44.1 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, як наслідок занижено податок на прибуток підприємств, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1 674 758,00 грн., в т.ч. за періоди: за 1 квартал 2019 року на суму 1 348 624,00 грн.; за півріччя 2019 року на суму 1 674 785,00 грн.;

2. пп.14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п.14.1 ст. 14, пп. 44.1 ст. 44, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету за березень 2019 року у розмірі 1 498 471,00 грн. та завищення суми від`ємного значення (по рядку 21 податкових декларацій з податку на додану вартість), за квітень 2019 року у розмірі 362 371,00 грн.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що згідно з податковою інформацією щодо ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» за період діяльності встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької економічної діяльності в силу відсутності оборотних коштів виробничих активів складських приміщень транспортних засобів трудових ресурсів при знаних обсягах реалізації товарів (робіт послуг) та проведення транзитних фінансових потоків спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру, у т.ч. ТОВ «ІПВК «Спецзахист». Вищевказана інформація підтверджує неможливість фактичного здійснення вказаними контрагентами операцій з продажу товарів, зазначених у податкових накладних, зареєстрованих на позивача, у зв`язку з відсутністю його фактичного придбання. Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» зазначено, що підтвердити фактичний продаж паливно-мастильних матеріалів неможливо, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 5.7 договору №113 від 04.02.2019 ПММ повинні були залишитись на відповідальному зберіганні у даного підприємства за адресою, зазначеною у видаткових накладних: Нафтобаза, Черкаська область, Золотоношський район, с. Вознесенське, однак у ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» об`єкт нерухомого майна відсутній, не встановлено проведення фінансово-господарських операцій з набуття в оренду нежитлових приміщень, податкові розрахунки земельного податку та/або податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не надавались. Відповідно наданого до перевірки Договору зберігання від 01.12.2018 №01122018, укладеного з ТОВ «САРАГОСА ТОРГ» (нова назва: ТОВ «АМВОЙС») встановлено, що зберігання ПММ здійснюється за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, буд. 139а. Встановити, яким чином ПММ були переміщені, неможливо у зв`язку з тим, що документи на транспортування вищевказаних ПММ до перевірки не надано, що також суперечить вимогам діючого законодавства щодо операцій з ПММ, а саме Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578 та умовам вищевказаного Договору зберігання від 01.12.2018 №01122018.

На підставі Акту та вказаних порушень відповідачем 18 листопада 2019 року були прийняті оскаржені податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 2 247 706,50 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 498 471,00 грн. та за штрафними санкціями - 749 235,50 грн.;

форми «Р» №, за яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 2 512 137,00 грн., в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 674 758,00 грн. та за штрафними санкціями - 837 379,00 грн.;

форми «В4» №, за яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість згідно з декларацією № від 17.05.2019, за квітень 2019 року на 362 371,00 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Відповідно до положень п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

За правилами п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У відповідності до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318.

Пунктом 6 П(С)БУ 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

У пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України надано визначення «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України).

За приписами п.201.1, 201.10 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Зміст цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до п. 1 та 2 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Пунктами 2.1 та 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704; в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Положення №88), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

При цьому, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та від`ємного значення фінансового результату (витрат) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. Разом із цим, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Спірні відносини стосуються правомірності визначення та відображення позивачем у податковій звітності з ПДВ сум податкового кредиту та у податковій звітності з податку на прибуток сум витрат за наслідками здійснення господарських операцій щодо надання послуг, вчинених між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» та ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ».

Так, у поданому відзиві відповідач зазначає, що господарські операції ТОВ «ІПВК «Спецзахист» з вказаними контрагентами, не носили реального характеру та безпідставно відображені у податковій звітності позивача.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з лютого по квітень 2019 року ТОВ «ІПВК «Спецзахист» мало взаємовідносини з ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» на підставі укладених договорів:

Між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» (Покупець) та ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ» (Постачальник) був укладений договір поставки № 02/1 від 08.02.2019, за умовами якого на адресу позивача був поставлений товар (шліфшкурка на тканинній основі, плівка поліетиленова будівельна, електродроти, дрантя, кабелі в асортименті, ґрунт, уайт-спіріт, емаль, перетворювач іржі). Поставка товару, окрім виписаних та зареєстрованих податкових накладних № 220 від 18.02.2019, № 235 від 22.02.2019, № 242 від 25.02.2019, підтверджується наступними первинним документами: видаткові накладні від 18.02.2019 № ЛЕ-0000112, від 22.02.2019 № ЛЕ-0000128, від 25.02.2019 №ЛЕ-0000138, рахунками-фактурами від 18.02.2019 №ЛЕ-0000125, від 22.02.2019 № ЛЕ-0000138, від 25.02.2019 №ЛЕ-0000146, платіжні доручення щодо оплати товару № 1273 від 29.05.2019, Акт звіряння взаємних розрахунків від 17.12.2019. Зауважень стосовно оформлення первинної документації, як вбачається з тексту акту перевірки, з боку контролюючого органу не було. Всього товару та послуг було надано позивачу на загальну суму 664 445,44 грн. Суми податку на додану вартість за зазначеними господарськими операціями включено до податкового кредиту, які відповідають даним податкових декларацій з ПДВ та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» (Покупець) та ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ» (Постачальник) був укладений договір поставки № 14/03-1 від 14.03.2019, за умовами якого на адресу позивача було поставлено товари (мастика бітумно-масляна, пісок природний, розчин цементний, суміші бетонні готові, шлаки металургійні, щебінь шлаковий, щити опалубки, розпалювач повітряний електричний, труби сталеві, труби чавунні, вагон побутовий, фланці, гідрант пожежний, клапан зворотній). Поставка товару, окрім виписаних та зареєстрованих податкових накладних № 4 від 18.03.2019, № 6 від 19.03.2019, № 7 від 19.03.2019, № 8 від 20.03.2019, № 10 від 25.03.2019, 14 від 03.05.2019 підтверджується наступними первинним документами: видаткові накладні від 18.03.2019 № АІ-0000129, від 19.03.2019 № АІ-0000130, №АІ-0000132, від 20.03.2019 № АІ-0000135, від 25.03.2019 № АІ-0000141, від 03.05.2019 №АІ-0000161, рахунки-фактури від 18.03.2019 №АІ-0000158, від 19.03.2019 № АІ-0000160, №АІ-0000161, від 20.03.2019 №АІ-0000164, від 25.03.2019 №АІ-0000178, від 03.05.2019 №АІ-0000179, платіжні доручення щодо оплати товару від 08.04.2019 № 1038, від 09.04.2019 № 1049, від 15.04.2019 № 1060, № 1064, № 1068, № 1069, від 14.05.2019 № 1192, № 1193, № 1194, № 1195, № 1196, № 1197, № 1263 від 28.05.2019, Акт звіряння взаємних розрахунків від 17.12.2019. Зауважень стосовно оформлення первинної документації, як вбачається з тексту акту перевірки з боку контролюючого органу не було. Всього товару та послуг було надано позивачу на загальну суму 3 372 510,67 грн. Суми податку на додану вартість за зазначеними господарськими операціями включено до податкового кредиту, які відповідають даним податкових декларацій з ПДВ та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» (Покупець) та ТОВ «БАРАКУДА КОМПАІП» (Постачальник) був укладений договір поставки №18/03-1 від 18.03.2019, за умовами якого на адресу позивача були поставлені товари (труби сталеві, труби чавунні, кільця, плити покриття, плити днищ, затвор поворотний, фланці, муфти-фланці, люк чавунний). Поставка товару, окрім виписаних та зареєстрованих податкових накладних № 6 від 01.04.2019, № 9 від 02.04.2019, № 14 від 05.04.2019, № 118 від 21.03.2019, № 10 від 25.03.2019, № 137 від 26.03.2019, № 141 від 27.03.2019, № 148 від 28.03.2019, № 169 від 29.03.2019, № 133 від 25.03.2019 підтверджується наступними первинним документами: видаткові накладні від 21.03.2019 № БА-0000303, від 25.03.2019 № БА-0000310, від 26.03.2019 № БА-0000312, від 27.03.2019 № БА-0000313, від 28.03.2019 № БА-0000315, від 29.03.2019 № БА-0000318, від 01.04.2019 № БА-0000401, від 02.04.2019 № БА-0000404, від 05.04.2019 № БА-0000409, рахунки-фактури від 21.03.2019 №БА-000315, від 25.03.2019 №БА-000320, від 26.03.2019 №БА-000323, від 27.03.2020 №БА-000326, від 28.03.2019 №БА-000329, від 29.03.2019 №БА-000331, від 01.04.2019 №БА-000403, від 02.04.2019 №БА-000409, від 05.04.2019 №БА-0000409, №БА-000425, платіжні доручення щодо оплати товару від 15.04.2019 № 1071, № 1062, Акт звіряння взаємних розрахунків від 17.12.2019. Зауважень стосовно оформлення первинної документації, як вбачається з тексту акту перевірки з боку контролюючого органу не було. Всього товару та послуг було надано позивачу на загальну суму 6 144 853,08 грн.

Щодо зауважень відповідача про відсутність ТТН, суд наголошує, що у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила перевезень, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

У силу п. 11.1 розділу 11 Правил перевезень, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

На підставі викладеного, Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 по справі №826/13058/15 зазначено, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.

Відтак, з урахуванням того, що спірні операції стосувались поставки товару, а не надання транспортних послуг, самі по собі товарно-транспорті накладі не є беззаперечним доказом товарності спірних операцій.

Крім того, згідно з поясненнями представника ТОВ «ІПВК «СПЕЦЗАХИСТ» встановлено та відповідачем не спростоване, що транспортування товару здійснювалося власними силами підприємства, за допомогою автомобіля RENAULT KANGOO, який знаходиться в його розпорядженні на праві оренди, на підставі Договору оренди від 03.03.2018. Транспортування відбуваюся з м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 20-а, відповідно не потребувало значних витрат. Товар, отриманий від ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ» та ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ» транспортувався за рахунок постачальника безпосередньо на підприємство Замовника (ТОВ «ІПВК «Спецзахист»), товарно-транспортні накладні залишились у постачальника».

Між ТОВ «ІПВК «Спецзахист» (Покупець) та ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» (Постачальник) був укладений договір поставки №113 від 04.02.2019, за умовами якого на адресу позивач були поставлені паливно-мастильні матеріали. Поставка товару, окрім виписаних та зареєстрованих податкових накладних № 2 від 04.03.2019, № 142 від 18.02.2019, № 143 від 20.02.2019, № 144 від 25.02.2019, № 145 від 28.02.2019, підтверджується наступними первинним документами: видаткові накладні № 188 від 18.02.2019, № 189 від 20.02.2019, № 190 від 25.02.2019; № 191 від 28.02.2019, № 192 від 04.03.2019, рахунки на оплату від 18.02.2019 №264, від 20.02.2020 №267, від 25.02.2019 №270, від 28.02.2019 №272, від 04.03.2019 №274, платіжні доручення щодо оплати товару № 920 від 13.03.2019, № 1186 від 14.05.2019, Акт звіряння взаємних розрахунків від 17.12.2019. Зауважень стосовно оформлення первинної документації, як вбачається з тексту акту перевірки з боку контролюючого органу не було. Всього товару та послуг було надано позивачу на загальну суму 1 280 101,87 грн.

Щодо висновків акту перевірки про те, що неможливо підтвердити фактичний продаж паливно-мастильних матеріалів представником позивача в ході розгляду справи надані наступні пояснення, які підтверджуються доказами, долученими до матеріалів справи.

Так, позивач уклав договір Зберігання від 01.12.2018 №01122018 з ТОВ «САРАГОСА ТОРГ», оскільки позивачу було відомо, що на складах ТОВ «САРАГОСА ТОРГ» фактично знаходилось ПММ ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ», саме це стало підставою для укладення договору з контрагентом на паливно-мастильні матеріали, адже вони вже знаходились на підприємстві, з яким існував договір зберігання, а також в зв`язку з тим, що не було жодної необхідності в їх транспортуванні. Зауважував, що про вказані обставини було відомо, в тому числі і відповідачу по справі, адже позивач надавав їх, що також, зазначено в акті перевірки.

Зі змісту листа ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» від 20.03.2020 №б/н вбачається, що дійсно між ТОВ «САРАГОСА ТОРГ» та ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» був укладений договір зберігання нафтопродуктів. Зберігачем був ТОВ «САРАГОСА ТОРГ». Відповідно до предмету договору ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» передав на зберігання наступну продукцію: пальне дизельне 3-Євро5-ВО, газ скраплений «PLUS», бензин авт. В-92-Євро5-Е5, бензин авт. А-92-Євро5-Е5, пальне дизельне 3-Євро5-ВО. Зберігання продукції проводилось за адресою Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівка, вул. Лесі Українки, 139а. У подальшому вищевказану продукцію було реалізовано ТОВ «ІПВК «Спецзахист». Надати оригінали документів підтверджуючих зберігання нафтопродуктів не вбачається можливим, адже договір містить конфіденційну інформацію і її розголошення може стати причиною притягнення підприємства до відповідальності.

Посилання відповідача на відсутність сертифікату якості, як на підставу для винесення оспорюваного рішення суд вважає безпідставним, оскільки сертифікат (паспорт та ін.) якості товару ніяким чином не підтверджує рух товарів, вартість, сплату в їх ціні податку на додану вартість, а тому не є документом, що надає право на податковий кредит.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківські рахунки та засвідчують факт виконання сторонами зобов`язань по оплаті вартості товарів (послуг, робіт) за переліченими вище правочинами.

Суд зауважує, що всі первинні документи (Договори, додатки до них, специфікації, видаткові накладні, акти приймання послуг, платіжні документи тощо) були надані до перевірки та відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV стосовно їх змісту. Всі зазначені документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України, відтак, належно підтверджують здійснення господарських операцій.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Використання продукції, придбаної у ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ», ТОВ «НАФТОТРЕЙДИНГІНВЕСТ» у власній господарській діяльності підтверджується первинними документі, які є в наявності у позивача та оформлені згідно з законодавством України та стандартів бухгалтерського обліку, зокрема це: договори на виконання підрядних робіт від 23.10.2018 №23/10/2018, від 24.10.2018 №24/10/2018, укладених з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», протоколи погодження договірної ціни, графіки виконання робіт, Договірна ціна на виконання будівельних робіт по заходу: «Доведення до нормативного значення межі вогнестійкості несучих металевих будівельних конструкцій ЕЕТП» на енергоблоці №1 Рівненської АЕС, що здійснюється в 2018-2019 роках», Договірна ціна на виконання будівельних робіт по заходу: «Доведення до нормативного значення межі вогнестійкості несучих металевих будівельних конструкцій ЕЕТП» на енергоблоці №2 Рівненської АЕС, що здійснюється в 2018-2019 роках», підсумкові відомості, договір №24.07-2 від 24.07.2019 на виконання підрядних робіт по Монтажу системи пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу в будівлі магазину, розташовуваного за адресою: АДРЕСА_1, укладений з ФОП ОСОБА_1 , підсумкова відомість ресурсів (витрати - по факту).

На підставі вказаних вище первинних документів можна обґрунтовано стверджувати про фактичне здійснення господарської операції (надання послуг) та про правомірність формування позивачем витрат, віднесення суми ПДВ, сплачених в ціні послуг, до податкового кредиту.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Судом встановлено, що висновки податкової інспекції про наявність порушень зі сторони позивача ґрунтуються на податковій інформації відносно контрагентів ТОВ «ІПВК Спецзахист» - ТОВ «ЛАЙТ-ЕНЕРДЖИ», ТОВ «АКТІВ-ІНКОМ», ТОВ «БАРАКУДА КОМПАНІ», щодо подання ними звітності, знаходження за юридичною адресою, наявності трудових та матеріальних ресурсів.

Проте, відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно- господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладеним ним договорам.

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 826/1398/14, від 15.05.2018 у справі №810/4391/16, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16.

Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 по справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/17).

Суд наголошує на тому, що використані відповідачем інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Тому вони не можуть розглядатись, як належні докази у справі, крім того чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Програмне забезпечення (інформаційні бази) ДПІ до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься. Крім того, такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.

В своєму відзиві та Акті перевірки відповідач зазначає про дослідження руху товарів/послуг за ланцюгом постачання, як одного з аргументів податкового органу щодо фіктивного характеру операцій.

Втім, на переконання суду, такі дані жодним чином не можуть свідчити про нереальність/фіктивність правочинів позивача з контрагентами-постачальниками, оскільки посилання на неможливість встановлення походження товарів за ланцюгом постачання не можуть бути доказом безтоварного характеру господарських операцій.

В даному випадку, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, при проведенні вказаного аналізу контролюючий орган обмежився лише даними Єдиного державного реєстру податкових накладних, що є невірним, оскільки відповідач виключив можливість контрагентів придбавати послуги та роботи в інших суб`єктів господарювання, які не є платниками податку на додану вартість та які обрали інші системи оподаткування, наприклад спрощену.

Щодо посилань відповідача на недотримання податкової дисципліни постачальниками позивача суд зазначає, що реальність або нереальність господарських операцій позивача не може бути підтверджена дослідженням ланцюга постачання між контрагентом позивача та його контрагентами, які не є контрагентами позивача, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

У постанові від 24.10.2019 у справі №820/7293/13-а Верховний Суд зауважив, що правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі.

Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.

Крім того, законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено ні право, ні зобов`язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину. При цьому відповідно до законодавства кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

У зв`язку із чим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід`ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності, тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, де неодноразово зазначалось, що платник податків взагалі жодним чином не повинен нести відповідальність за господарську діяльність контрагента, його звітність як платника, тощо, про яку взагалі не обізнаний та не повинен бути обізнаний. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання з подання звітності чи навіть сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

При цьому, суд враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що контролюючий орган в обґрунтування прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень не навів обставин, які б вказували на надання документально оформлених послуг від ТОВ «ІПВК «Спецзахист» без реального їх здійснення, у зв`язку із чим висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, а спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

В силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 19 210,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2143 від 18.12.2019. За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 18.11.2019 №, від 18.11.2019 № та від 18.11.2019 №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-проектно-виробнича компанія «Спецзахист» (69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 9, кв./оф. 69, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 22.06.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко