Справа № 640/6919/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Київ № 640/6919/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 15.04.2019):

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо винесення рішення вих. №1808/6/99-99-11-06-01-25 від 15.01.2019 про продовження строку розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платнику податків;

- визнати протиправними дії щодо винесення та направлення рішення Державної фіскальної служби України вих. №8281/6/99-99-11-06-01-25 від 20.02.2019 про результати розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 у зв`язку із задоволенням у повному обсязі скарги 12.01.2019 на користь платника податку;

- скасувати рішення Державної фіскальної служби України вих. №8281/6/99-99-11-06-01-25 від 20.02.2019 про результати розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що скарга Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 отримана 22.12.2018, відтак, вмотивоване рішення контролюючого органу повинно бути прийнято та направлено до 11.01.2019. Натомість, як наголошено у позовній заяві, у порушення вимог п.п. 56.8, 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, рішення Державної фіскальної служби України вих. №1808/6/99-99-11-06-01-25 від 15.01.2019 про продовження строку розгляду скарги прийняте та направлене рекомендованим листом 15.01.2019, тобто поза встановленими межами. На підставі викладеного, представником позивача наголошено на тому, що скарга Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 вважається повністю задоволеною, а податкове повідомлення-рішення від 05.12.2018 № - скасованим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач не скористався наданим йому правом на подання до суду відзиву, а також не повідомив суд про причини неможливості його подання, з огляду на що, суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Крім того, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши подані представником позивача документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», на підставі чого складено акт від 16.11.2018 №3918/10-36-52-05/31476318, в якому вказано про порушення правил сплати (перерахування) податків.

З огляду на викладене, Головним управлінням ДФС у Київський області прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.12.2018 №, яким Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства», у зв`язку із встановленням порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, а саме: затримку на 792, 759, 751, 20 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 100 413,05 грн., на Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» накладено штраф у розмірі 20 082,61 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу від 19.12.2018 за вих. №01-07-16/1263, яка, у відповідності до наявної у матеріалах справи інформації з веб-сайту Укрпошти, отримано відповідачем 22.12.2018.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15.01.2019 №1808/6/99-99-11-06-01-25 продовжено строк розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до 23.02.2019.

Згідно з наявною у матеріалах справи інформацією з веб-сайту Укрпошти, вказане рішення Державної фіскальної служби України направлено на адресу позивача 15.01.2019 та отримано останнім 22.01.2019.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.02.2019 №8281/6/99-99-11-06-01-25 податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київський області від 05.12.2018 № залишено без змін, а скаргу Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» - без задоволення.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), посадові та службові особи контролюючих органів, зокрема, зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства (п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України).

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (п. 56.1 ст. 55 Податкового кодексу України).

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 55 Податкового кодексу України).

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 55 Податкового кодексу України).

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п. 56.8 ст. 55 Податкового кодексу України).

У силу п. 56.9 ст. 55 Податкового кодексу України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Як було зазначено вище, скарга Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» від 19.12.2018 за вих. №01-07-16/1263, у відповідності до наявної у матеріалах справи інформації з веб-сайту Укрпошти, отримана відповідачем 22.12.2018.

Натомість, згідно з наведеними законодавчими положеннями, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк та письмово повідомити про це платника податків до закінчення 20-денного строку.

Рішенням Державної фіскальної служби України про продовження строку розгляду скарги датовано 15.01.2019 та направлено 15.01.2019 на адресу позивача засобами поштового зв`язку.

Відтак, у межах спірних правовідносин перебіг 20-денного строку розпочинається з 23.12.2018 (з дня наступного за днем отримання скарги) та закінчується 11.01.2019, отже, рішення про продовження розгляду скарги від 15.01.2019 №1808/6/99-99-11-06-01-25 прийнято керівником контролюючого органу поза межами строку, встановленого п. 56.8. ст. 56 Податкового кодексу України.

Норма абз. 3 п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України за методом правового регулювання є імперативною та виражає категоричне правило, а саме: якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, то скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Як наслідок суд дійшов до висновку про те, що скарга Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» від 19.12.2018 за вих. №01-07-16/1263 вважається повністю задоволеною на користь платника податків, з підстав не надіслання контролюючим органом рішення про продовження строків розгляду скарги до закінчення 20-денного строку, перебіг якого почався з наступного дня після отримання скарги.

Таким чином, дії щодо продовження розгляду скарги від 19.12.2018 за вих. №01-07-16/1263 є протиправними.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у п.п. 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

З урахуванням всього викладеного вище, суд вказує, що рішення та дії щодо прийняття та направлення вказаного рішення Державної фіскальної служби України від 20.02.2019 №8281/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги прийнято (вчинено) відповідачем без врахування положень абз. 3 п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, а саме: задоволення цих скарг на користь платника податків в силу прямої норми Закону, а тому рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а дії - протиправними. При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку рішення контролюючого органу є рішенням (індивідуальним актом) суб`єкта владних повноважень, яке порушує права позивача у розумінні положень ст.ст. 4, 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №200/9042/19-а.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень від 15.03.2019 №598, №599 та №600, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 5 763,00 грн., який підлягає присудженню на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо винесення рішення вих. №1808/6/99-99-11-06-01-25 від 15.01.2019 про продовження строку розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 після закінчення строку прийняття та надсилання рішення за скаргою платнику податків.

Визнати протиправними дії щодо винесення та направлення рішення Державної фіскальної служби України вих. №8281/6/99-99-11-06-01-25 від 20.02.2019 про результати розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018 у зв`язку із задоволенням у повному обсязі скарги 12.01.2019 на користь платника податку.

Визнати протиправним та касувати рішення Державної фіскальної служби України вих. №8281/6/99-99-11-06-01-25 від 20.02.2019 про результати розгляду скарги Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» вих. №01-07-16/1263 від 19.12.2018.

Присудити здійснені Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (, адреса: 07100, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8) документально підтверджені судові витрати у розмірі 5 763,00 грн. (п`яти тисяч семисот шістдесяти трьох грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, адреса: 39292197, адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок