Справа № 757/49933/17-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Київ № 757/49933/17-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Добрянської Я.І.., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації),

третя особа: виконавчий орган Київської міської рали (Київська міська державна адміністрація)

про визнання діяльності протиправною,

в с т а н о в и в:

у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) про бездіяльності протиправною, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 10.10.2018 року просила:

- визнати протиправною діяльність Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації).

-зобов`язати Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації прийняти рішення, щодо надання у тимчасове користування сім`ї ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеним особам житлового приміщення або соціального житла, придатного для проживання.

Стягнути з Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою, і поставлена на облік в АДРЕСА_1 . Місцеві адміністрації відповідно до діючого законодавства в межах своїх повноважень зобов`язані забезпечити житлом внутрішньо переміщених осіб. У неї є сім`я та п`ятеро малолітніх дітей. На її численні звернення в усі інстанції держави щодо надання у тимчасове користування житлового приміщення чи соціального житла жодних дій не вчинено, а з нежитлового приміщення, де тимчасово проживає її сім`я її виселяють. Вважає, що така бездіяльність відповідача порушує її права, а тому вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04.05.2018 року справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2018 року справу прийнято до провадження суддею Добрянською Я.І. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (письмове провадження).

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Так, відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) у відзиві на адміністративний позов зазначив, що вимоги позивачки необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Зазначили, що Відповідно до пп.7,11,14 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фонду житла для тимчасового проживання, житлові приміщення надаються лише за умови перебування громадян на обліку, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання. Позивачка на такому обліку не перебуває, не перебуває вона і на обліку для одержання соціального житла. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» прийняття рішення про надання житла з житлового фонду соціального призначення належить до повноважень районних у місті Києві державних адміністрацій, а не до повноважень Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації). Вважають, також безпідставними вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,грн., оскільки така необґрунтована і не доведена доказами. Просили з цих підстав у позові відмовити.

Третя особа: виконавчий орган Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) у наданих письмових поясненнях зазначила, що позивачка не перебуває на жодному обліку, для надання їй житла. У зв`язку з відсутністю фінансування, фонд житла для тимчасового проживання в м. Києві не сформований. Повноваження, щодо формування фонду житла для тимчасового проживання та вирішення питання надання житла з житлового фонду соціального призначення не відноситься до компетенції Департаменту будівництва та житлового забезпечення. Вважають, що позовні вимоги позивачки не грунтуються на вимогах закону.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом установлено, що згідно Довідки № від 20.01.2017 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уроженка м. Горлівки взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Як вбачається із копії посвідчення № 007823 виданого 14.12.2010 року Відділом у справах сім`ї та молоді Горлівської міськради позивачка користується пільгами, які передбачені законодавством для багатодітних сімей (а.с.13). У позивачки на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіях свідоцтва про народження дітей (а.с.6-9)

Згідно довідки Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 8756 від 17.08.2017р. позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та їй призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с.11).

Також судом встановлено, що в період з березня по червень 2017 року позивачка письмово зверталась у різні інстанції, в тому числі і до Голови Київської міської державної адміністрації Кличка В .В . та Президента України Порошенка П.О . з проханням посприяти в заключенні договору оренди приміщення, яке вони займають без належних на те підстав АДРЕСА_1 (а.с.18-21)

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) у відповіді № 056/Є-86-6335 від 28.03.2017 р. повідомив позивачку, що в Департаменті на час звернення позивачки відсутні житлові приміщення тимчасового та соціального житлових фондів для надання внутрішньо переміщеним особам. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1094 затверджено Комплексну державну програму щодо підтримки, соціальної адаптації та реінтеграції громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в інші регіони України, на період до 2017 року. Заходи, спрямовані на забезпечення права переселених громадян на житло, відповідно до Комплексної програми, провадитимуться за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, передбачених законодавством.

Аналогічні відповіді позивачка одержала від відповідача 12.04.2017р. № 056/Є-86-6335/1, 26.06.2017 № 056/86-Є-6335/2,3 (а.с.26-29)

Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» (далі - Закон № 3334-IV) та інших нормативно правових актів, прийшов до такого.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Положення ст. 1 Закону № 1706-VII, визначають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Пункт 6 ч.8 ст. 11 Закону № 1706-VII визначено, що місцеві державні адміністрації в межах своїх повноважень забезпечують: надання у тимчасове користування внутрішньо переміщеним особам житлового приміщення або соціального житла, придатного для проживання, за умови оплати зазначеними особами відповідно до законодавства вартості житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. № 422 затверджено Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання (далі - Порядок формування) та Порядок надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання (далі - Порядок надання).

Згідно п. 2 Порядку формування (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), Фонди житла для тимчасового проживання формуються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом:

будівництва нового житла;

реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові;

передачі житла у комунальну власність;

придбання житла.

До фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення.

Відповідно до п. 6 . Порядку формування, джерелами фінансування формування фонду житла для тимчасового проживання можуть бути: кошти місцевих бюджетів; добровільні внески юридичних і фізичних осіб; інші джерела.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська і Севастопольська міськдержадміністрації: передбачають кошти в місцевих бюджетах для формування фондів житла для тимчасового проживання виходячи з потреби надання такого житла (п. 7 Порядку формування).

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що повноваження щодо формування фонду житла для тимчасового проживання не відноситься до компетенції Департаменту будівництва та житлового забезпечення.

Згідно п. 3 Порядку надання, житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій: біженцям, які набули цього статусу відповідно до Закону України "Про біженців" та громадянам, які вимушені залишити житлові приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного приміщення.

Відповідно до пунктів 7,11,14 Порядку надання, житлові приміщення із вказаного фонду надаються лише за умови перебування на обліку громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

Матеріалами справи, встановлено, що позивачка не перебуває на обліку громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання. Доказів, що позивач зверталась до відповідача з заявою про взяття її на облік для надання житла з фондів житла для тимчасового проживання, матеріали справи не містять і таких обставин судом не встановлено.

З наведено слідує, що позивачкою попередньо не дотримано встановленої чинним законодавством процедури постановки її на облік, як громадянки, яка потребує надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, а отже вимоги позивачки, щодо протиправності дій відповідача в частині незабезпечення позивачки житловим приміщенням з фонду житла для тимчасового проживання є передчасними.

Стосовно тверджень позивачки про зобов`язання відповідача забезпечити її соціальним житлом суд зауважує таке.

Стаття 1 Закону № 3334-IV визначає, що соціальне житло - житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк.

Соціальний квартирний облік - облік громадян України, які користуються правом на соціальне житло і перебувають у черзі на його отримання

Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього затверджується Кабінетом Міністрів України .

Постановою Кабінету Міністрів України № 682 від 23.07.2008 року «Деякі питання реалізації Закону України "Про житловий фонд соціального призначення", затверджено Порядок взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього та Порядок надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення.

Так, Порядком взяття громадян на соціальний квартирний облік, їх перебування на такому обліку та зняття з нього, визначено, що взяття громадян на соціальний квартирний облік (далі - облік) здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування за місцем проживання громадян, які мають право на отримання квартир, садибних (одноквартирних) житлових будинків з житлового фонду соціального призначення, після набуття ними повної цивільної дієздатності відповідно до закону. Для взяття на облік громадянин або уповноважена ним особа, що підтверджується завіреною в установленому законом порядку довіреністю, подає письмову заяву.

Згідно з пунктом 1 Порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення, житлове приміщення з житлового фонду соціального призначення (далі - соціальне житло) безоплатно надається громадянинові та членам його сім`ї, що перебувають разом з ним на соціальному квартирному обліку (далі - облік), за рішенням органу місцевого самоврядування, який веде облік, у порядку черговості (позачергово, першочергово або в порядку загальної черги) за умови підтвердження громадянином підстав для отримання такого житла.

Станом на час звернення позивачки до суду з даним спором, судом встановлено, що остання не перебуває на обліку для одержання житла з житлового фонду соціального призначення і не вчиняла жодних дій для постановки на такий облік.

Крім цього, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської рали (Київської міської державної адміністрації) від 31 січня 2011№ 121 № Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» прийняття рішень про надання відповідно до закону громадянам житла з житлового фонду соціального призначення належить до повноважень районних в місті Києві державних адміністрацій.

Отже, вирішення питання щодо надання житла з житлового фонду соціального призначення не відноситься до повноважень Департаменту будівництва та житлового забезпечення.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач безпідставно заявила вимоги щодо визнання діяльності Департаменту будівництва та житлового забезпечення протиправною, оскільки останній діє в межах наданих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідач покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання діяльності відповідача протиправною.

Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову в позові в частині вимог про визнання діяльності відповідача протиправною, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити..

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська