Справа № 161/8749/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/8749/20 пров. № А/857/7289/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Піддубного Олександра Олександровича представника Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Пушкарчук В.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 15 год. 57 хв. 05 червня 2020 року, повне судове рішення складено 05 червня 2020 року, у справі №161/8749/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 про продовження строку примусового затримання,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2020 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернулось в суд з позовом до (зі слів) громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просило винести рішення про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його примусового видворення за межі території України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутній паспортний документ, обов`язкова наявність якого визначена в статті 9 «В`їзд в Україну іноземців та осіб без громадянства та строки їх перебування в Україні» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи. Суд першої інстанції вказав, що станом на день звернення до суду з позовом про продовження строку затримання відповідача не надійшло інформації, яка б надала змогу належним чином ідентифікувати відповідача та повернути його в країну походження, що є умовою за якої неможливо забезпечити примусове видворення особи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Піддубний Олександр Олександрович представник Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Скаржник вказує, що позивачем подані копії документів, які жодним чином засвідченні не були. Вказує, що позивачем не надано доказів направлення запиту у посольство Грузії в України. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, таким, що підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що дії позивача повністю відповідають вимогам чинного законодавства, жодні права відповідача не порушено, апеляційна скарга є необґрунтованою, жодним чином не спростовує рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2019 у справі № 161/20473/19 (провадження №2-а/161/646/19) ухвалено видворити громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у примусовому порядку за межі території України та затримати в адміністративному порядку з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області, з метою ідентифікації та примусового видворення за межі території України на термін до 6 (шести) місяців, до 10 червня 2020 року.

Так, уповноваженими працівниками Управління Державної міграційної служби України у Волинській області встановлено, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 потрапив на територію України у 2016 році поза межами пункту пропуску державного кордону, паспортний документ у іноземця відсутній, близьких родичів серед громадян України не має, знаходиться на території України нелегально.

Оскільки Управління Державної міграційної служби України у Волинській області не отримало необхідних документів для ідентифікації особи відповідача, подано адміністративний позов про продовження строку примусового затримання останнього.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Статтею 289 КАС України встановлено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, (далі - Інструкція) згідно з положеннями пункту 6 розділу ІІІ «Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України» строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Про необхідність продовження строку затримання іноземця, утримуваного в ПТПІ, заінтересований орган/підрозділ за три доби до закінчення строку затримання особи повідомляє адміністрацію ПТПІ та надсилає факсом чи електронними засобами зв`язку письмове повідомлення про подання до адміністративного суду позову про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України. У разі задоволення судом такого позову копію рішення суду передає заінтересований орган/підрозділ під час повернення особи до ПТПІ.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, такий подається кожні шість місяців.

Так, порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VІ Інструкції відповідно до положень якого якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

При цьому, відповідно до пункту 7 розділу ІІІ Інструкції на вимогу дипломатичного представництва чи консульської установи, акредитованої в Україні, з метою здійснення безпосередньої ідентифікації особи та її документування іноземця може супроводжувати до такого представництва (установи) орган/підрозділ, за позовом якого затримано особу, або уповноважений ним орган/підрозділ.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернулось до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України із проханням щодо сприяння в ідентифікації громадянина Республіки Грузії, затриманого 09.12.2019 уповноваженими працівниками УДМС України у Волинській області за незаконне перебування на території України. У листі зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Грузії, стать чоловіча, документ, що посвідчує особу - відсутній.

21.05.2020 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області звернулось із листом у Посольство Грузії в Україні, з метою належного виконання завдань, покладених на ДМС України, щодо документування та ідентифікації іноземних громадян, затриманих на території України за недотримання міграційного законодавства, просило поінформувати про стан оформлення паспортного документу громадянину Грузії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначено, що громадянин ОСОБА_2 звернувся до Посольства Грузії в Україні 06.02.2020 із заявою про оформлення проїзного документа, необхідного для виконання рішення про примусове видворення.

До матеріалів справи долучені копія листа адвоката відповідача, адресованого Директору Волинського ПТПІ, Начальнику управління ДМС у Волинській області, щодо забезпечення доставлення громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із нарядом супроводження ПТПІ до Посольства Грузії в Україні, з метою подачі необхідного пакету документів та відібрання біометричних даних для виготовлення паспорту для виїзду за кордон.

Листом що Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 27.01.2020 на вказане звернення повідомлено, що проводяться необхідні заходи по ідентифікації та виготовленню паспортного документа громадянина Республіки Грузія з метою виконання рішення про примусове видворення. Про результати проведених заходів, дату та час доставляння ОСОБА_2 до Посольства Республіки Грузія у місті Києві буде повідомлено додатково.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції до матеріалів справи долучені копії запитів Управління Державної міграційної служби у Волинській області щодо ідентифікації громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скеровані у Департаменти консульської служби, начальнику Управління стратегічних розслідувань у Волинській області, Посольство Грузії в Україні протягом січня-травня 2020 року, проте з незалежних від нього причин запитуваної відповіді не отримано.

Крім того, долучені копії листі Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, скеровані Надзвичайному і Повноважному Послу Грузії в Україні, Консулу Грузії в Україні та долучені до них матеріали, з метою встановленню особи і громадянства громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції інформації, яка б надала змогу належним чином ідентифікувати відповідача та повернути його в країну походження, що є умовою за якої неможливо забезпечити примусове видворення особи, не надійшла.

Враховуючи, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі, чинним законодавством наведено перелік умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, можливе лише за їх наявності, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам сторін та доданим документам, приходить до висновку, що неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи зумовлена об`єктивними обставинами, бездіяльність з боку позивача відсутня, а тому, за встановлених судом обставин, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо аргументів представника відповідача про втрату відповідачем громадянства республіки Грузія 27 лютого 2020 року, на підтвердження яких подано письмові документи, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до повідомлення голови адміністрації Президента Грузії №2830 від 03.06.2020, висновку про припинення громадянства Грузії ОСОБА_2 № від 21.02.2020, указу Президента Грузії №64 від 27.02.2020, відповідач припинив громадянство Грузії у зв`язку з отриманням громадянства іншої держави - Російської Федерації.

Згідно з листом Посольства Республіки Грузія у місті Києві від 20.07.2020 №60/19054, скерованому Першому заступнику Управління ДМС України у Волинській області п.О.Пахолюку, відповідно до інформації Служби цивільних актів та реєстрації населення Агентства з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії, ОСОБА_2 відмовлено у видачі біометричного паспорту громадянина Грузії на підставі того, що він не вважається громадянином Грузії.

Водночас, відповідно до довідки ГУ МВС Російської Федерації у Саратовській області від 27.03.2020 №24/2939 ОСОБА_2 є громадянином Грузії, громадянство Російської Федерації не приймав.

Таким чином, зазначені обставини потребують перевірки та підтвердження у встановленому законодавством порядку, що є, також, наслідком задоволення позову про продовження строку затримання іноземця.

Окрім того, до матеріалів справи стороною позивача долучено лист-запит від 28.07.2020, адресований Посольству Грузії в Україні, щодо підтвердження походження відповідача: чи є ОСОБА_2 уродженцем Республіки Грузія.

З огляду на вказане, аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено необхідність продовження строку затримання громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 до 05 грудня 2020 року , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, необхідний для забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі України.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 289, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Піддубного Олександра Олександровича представника Громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2020 року у справі №161/8749/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк