Справа № 240/9324/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/9324/20

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_1 звернулася з позовом до Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання незаконною відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та зобов`язання видати паспорт.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 28.05.2020 року Позивач досяг 15-річного віку і бажає за релігійними переконаннями отримати паспорт громадянина України у формі книжечки. Стверджується, що паспорт громадянина України може виготовлятися не тільки у формі картки з безконтактним електронним носієм, а й у формі паспортної книжечки. З огляду на чинне на сьогодні правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, Позивач вважає, що відмова Відповідачу у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки є позбавлення його як громадянина України права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним, і протирічить Конституції України та рішенню Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17.

Ухвалою суду від 24.06.2020року позовну заяву прийнято розгляду та, зважаючи на незначну складність справи, її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області, направив відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечується. На думку Відповідача Позивачу правомірно відмовлено у видачі такого паспорта, так як спільне звернення Позивача та його представника від 16.11.2019року про видачу такого паспорту не відповідає установленій формі. Одночасно Відповідач зазначив, що на момент звернення до Бердичівського РС та подачі позовної заяви неповнолітньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося лише 15 років. Відповідно пункту 2 Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, на яке посилається Позивач, паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Шістнадцятирічного віку Позивач досягне лише 28.05.2021 року, з чого випливає, що позов є передчасним та не підлягає задоволенню.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку отримання паспорта громадянина України у формі книжечки регулюються правовими нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 року N 3423-XII) (надалі - Положення про паспорт громадянина України), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особою, яка 15-ти річного віку досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується дослідженою судом копією свідоцтва про його народження (а.с.12).

16.11.2019 року Позивач та його законний представник звернулися до Відповідача, Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області, із заявою про видачу йому паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру. Ця заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання Позивач відмовляється від присвоєння йому цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі. Посилаючись на положення ст. 35 Конституції України, яка гарантує право на свободу світогляду і віросповідання, позивач просив оформити йому паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки за зразком 1994 року відповідно до Положення про паспорт N 2503-XII.

Листом від 16.11.2019року Відповідач надав відповідь Позивачу, зазначивши, що паспортизація громадян України здійснюється відповідно до вимог Закону України від 20 листопада 2012 року N 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон N 5492-VI), яким встановлено форму, зокрема, такого документа, як паспорт громадянина України, та вимоги/умови щодо його отримання. Зразок і технічний опис бланка паспорта громадянина України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року N 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова N 302), відповідно до якої з 01 листопада 2016 року паспорт громадянина України виготовляється лише у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого тією ж Постановою N 302. Крім того, Відповідач зазначив, що всім необхідним матеріально-технічним ресурсом для оформлення паспорта громадянина України у формі картки з безконтактним електронним носієм його забезпечено ще з початку 2015 року, а остаточне приймання документів для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року припинено з 01 листопада 2016 року, тому законні підстави для виготовлення паспорта громадянина України в іншій формі чи іншим способом, ніж це встановлено Законом N 5492-VI та Постановою N 302, у Відділу УДМС відсутні.

Жодних посилань на невідповідність звернення Позивача Постанові N 302 такий лист-відмова не містить, а тому такі доводи Відповідача, наведені у відзиві, суд не враховує (а.с.16).

Таке рішення Відповідача за результатами розгляду звернення Позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закон N 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, та посвідчують особу і підтверджують громадянство України відноситься паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Безспірно, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, про що прямо зазначено в ч.1 ст.21 цього ж Закону N5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт N 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 Постанови N 302) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2, зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 131 Постанови N 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вносяться, окрім іншого, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Позивач в позові посилається на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає в силу своїх релігійних переконань.

Безспірно, згідно ч. 1 ст. 6 Закону України від 01 червня 2010 року N 2297-VI "Про захист персональних даних", мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону N 2297-VI).

За змістом ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи, а особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018року у зразковій справі N806/3265/17(Пз/9901/2/18 (провадження N 11-460заі18) зробила висновок, що норми Закону N 5492-VI на відміну від норм Положення N 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII.

Одночасно суд враховує, що за приписами ч.2 ст.21 Закону N 5492-VI кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

В зв`язку з цим доводи Відповідача, наведені у відзиві, щодо права особи на отримання паспорту громадянина України лише за досягнення 16-річного віку, є безпідставними і направлені на звуження прав Позивача як громадянина України.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Бердичівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Житомирській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII .

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати ОСОБА_2 у вигляді судового збору в сумі 840,80грн. підлягають відшкодуванню шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2,86,90,139-143,250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України. суд

вирішив:

Позов задовольнити, визнати протиправну відмову Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області в Житомирській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки.

Зобов`язати Бердичівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Героїв України, буд. 67 м. Бердичів, Житомирська область, 13300, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII.

Судові витрати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у вигляді судового збору в сумі 840,80грн. підлягають відшкодуванню шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Бердичівського районного відділу управління державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Героїв України, буд. 67 м. Бердичів, Житомирська область, 13300, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк