Справа № 489/175/20
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/175/20
Номер провадження 2-а/489/88/20
Рішення

Іменем України

28 липня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради (далі-відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради в якому просила скасувати постанову № 247 від 25.06.2019 про накладення на неї адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в грудні 2019 року дізналася, що її рахунки заблоковано, на її кошти накладено арешт. Від державної виконавчої служби їй стало відомо, що виконавчі дії здійснюються на підставі постанови адміністративної комісії при Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Копію постанови № 247 від 25.06.2019 позивач отримала лише 08.01.2020 при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження. ОСОБА_1 зазначила, що постанову винесено без присутності позивача та повідомлення її про розгляд справи, що позбавило її можливості ознайомитись з матеріалами справи та належним чином здійснювати захист її законних прав та інтересів. В зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду із даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначає, що строки на оскарження вказаної постанови пропущено та просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та її представник просили позов задовольнити та скасувати постанову адміністративної комісії при Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради № 247 від 25.06.2019.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні вимог посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

Постановою адміністративної комісії Інгульського району Миколаївської міської ради № 247 від 25.06.2019 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 500 грн. в зв`язку з незадовільним утриманням прилеглої території до будинку АДРЕСА_1 (складаються двері, камені, шини). В постанові зазначено, що позивач порушила п. 12.2.29 Правил благоустрою, санітарного утримання території, забезпечення чистоти і порядку в місті Миколаєві.

В постанові № 247 від 25.06.2019 відсутній підпис позивача та зазначено про її направлення поштою.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 4812-1, встановлено що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно корінця медичного висновку № 7 від 18.05.2016, ОСОБА_2 встановлено діагноз: ДЦП, подвійна геміплегія кінцева резидуальна стадія, правосторонній паралітичний вивих стегна.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда.

Згідно з п. 12.2.29 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 19.04.2007 за № 12/21 (далі-Правила), недопускається незадовільне утримання прибудинкових територій, несвоєчасне прибирання прилеглої та закріпленої в установленому законом порядку території.

З пояснень позивача та фотознімків вбачається, що дорога на якій знаходиться будинок позивача не асфальтована і як вказує позивач, після дощу на ній утворюються великі калюжі, в т. ч. вода стікає під її двір, що ускладнює вивезення її сина, який пересувається в інвалідному кріслі. Для цього біля двору вони поклали дерев`яні двері, які вони кладуть на калюжу, підкладаючи під двері доску та камені, що дає змогу вивезти інвалідну каляску. Окрім цього, камені використані для засипання ям на дорозі, щоб по ній можна було провезти інвалідку каляску.

Шина, яка знаходилася на прилеглій території пофарбована, та з пояснень позивача в неї висаджуються квіти, що переслідує декоративну мету.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що пофарбована шина, яка використовується для благоустрою території та має декоративну мету не є сміттям, а наявність підручних засобів для забезпечення виїзду інвалідного візку не є незадовільним утриманням території.

Статтями 1, 3 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту.

Згідно зі ст. 9, 247 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні докази, що позивач допустила порушення п. 12.2.29 Правил, оскільки двері та камені використовуються для забезпечення права пересування дитини-інваліда на інвалідному візку. Відповідач не надав доказів, що держава або орган місцевого самоврядування забезпечив дитині інваліду можливість пересуватися без застосування цих підручних засобів, які посадова особа, яка склала протокол визнала сміттям.

Посилання представника відповідача на те, що позивач зобов`язана була повідомити про розміщення каміння на прилеглій території не приймається судом, оскільки позивача не було притягнуто до відповідальності за таке неповідомлення.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241 246, 286 КАС України суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову № № 247 від 25.06.2019 винесену адміністративною комісією при Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв