Справа № 815/719/17
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року

м. Київ

справа № 815/719/17

адміністративне провадження № К/9901/43302/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 815/719/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцької Христини Богданівни, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради

треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про визнання нечинними та скасування рішень, поновлення записів

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Одеського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Корой С. М.) від 26 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі: головуючого судді Шеметенко Л. П., суддів Потапчука В. О., Семенюка Г. В.) від 15 серпня 2017 року.

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцької Х. Б., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням змінени позовних вимог, просило:

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцької Х. Б. від 14 липня 2016 року № 30453190 про припинення іпотеки;

- визнати нечинним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцької Х. Б. від 14 липня 2016 року № 30452664 про припинення обтяження на об`єкт нерухомості, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради поновити в Державному реєстрі іпотек запис від 12 грудня 2007 року № 6208773 щодо іпотеки та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 05 грудня 2007 року № 30452664 щодо заборони відчуження нерухомого майна, квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 05 грудня 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , у спосіб, визначений чинним законодавством України на момент виконання рішення суду.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 жовтня 2016 року позивачу стало відомо, що Державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцькою Х. Б, було прийнято рішення від 14 липня 2016 року № 30453190 про припинення іпотеки на квартиру та рішення від 14 липня 2016 року про припинення обтяження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Вказані рішення були прийнятті на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у справі № 522/2313/15-ц, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про захист прав споживачів задоволено, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 05 грудня 2007 року № 0, визнано недійсним іпотечний договір від 05 грудня 2007 року та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виключено з Державного реєстру іпотек відомості щодо іпотеки вказаної квартири.

4. Відсутність обтяжень іпотечного майна надало змогу здійснити неодноразовий перехід права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

5. Враховуючи те, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року було скасовано, рішення державного реєстратора у цій справі мають бути визнані судом нечинними та скасовані з подальшим поновленням запису від 12 грудня 2007 року № 6208773 щодо іпотеки та від 05 грудня 2007 року запис № 30452664 щодо заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка була передана в іпотеку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що прийняття оскаржуваних рішень державним реєстратором відбулось в межах компетенції та на підставі чинного законодавства, на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у справі № 522/2313/15-ц. Вимоги позивача про зобов`язання Управління поновити в Державному реєстрі іпотек запис запис від 12 грудня 2007 року № 6208773 щодо іпотеки та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 05 грудня 2007 року № 6164992 щодо заборони відчуження нерухомого майна, були залишені без задоволення, оскільки є похідними від інших позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 04 вересня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

6. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалені судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 06 вересня 2017 року відкрив провадження за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк».

8. 02 жовтня 2017 року та 06 жовтня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, в яких останнє просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій без змін.

9. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». З цієї дати набула чинності нова редакція КАС України.

10. Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11. На виконання вимог підп. 7 п. 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

12. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2019 року, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Стеценко С. Г., судді: Стрелець Т. Г., Тацій Л. В., справу передано головуючому судді.

13. Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з 28 липня 2020 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 05 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого, банк зобов`язався надати позичальникові в кредит грошові кошти в сумі 240 000,000 доларів США, зі сплатою процентної ставки у розмірі 12,4% річних, строком до 05 грудня 2026 року.

15. У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 05 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за яким остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого до Державного реєстру іпотек 12 грудня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г. О. було внесено запис щодо іпотеки (реєстраційний номер 6208773). Також до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 05 грудня 2007 року нотаріусом було внесено запис щодо заборони відчуження зазначеної в договорі іпотеки квартири (реєстраційний номер 6164992).

16. 08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальним договорами. Внаслідок чого до Державного реєстру іпотек 21 листопада 2012 року приватним нотаріусом Хара Н. С. було внесено запис щодо змін відомостей про іпотекодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

17. 23 червня 2016 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/2313/15-ц, позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про захист прав споживачів задоволено, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 05 грудня 2007 року № 0, визнано недійсним іпотечний договір від 05 грудня 2007 року та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виключено з Державного реєстру іпотек відомості щодо іпотеки вказаної квартири.

18. На підставі вказаного заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у справі № 522/2313/15-ц, державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцькою Х. Б. було прийнято рішення від 14 липня 2016 року № 30453190 про припинення іпотеки на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та рішення від 14 липня 2016 року № 30452664 про припинення обтяження на вказану квартиру.

19. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року вказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

20. 26 жовтня 2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про захист прав споживачів залишено без розгляду.

21. З огляду на те, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у справі № 522/2313/15-ц було скасовано, ПАТ «Дельта Банк» вважає дії відповідачів незаконними, а тому звернулося до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

23. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

24. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

25. Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

26. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

27. Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

28. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

29. Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

30. Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

31. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

32. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

33. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

34. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

35. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

36. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

37. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 200/16168/17 (№2-а/200/1186/17).

38. Згідно зі ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

39. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

40. Згідно ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

41. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

42. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

43. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

44. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

45. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

46. Поняття іпотеки деталізовано у статті 1 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

47. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

48. Як вбачається з матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з протиправними діями відповідача щодо прийняття рішення про припиненням іпотеки та обтяження на об`єкт нерухомості (квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

49. Отже, у даному випадку звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із даним позовом є способом захисту прав саме, як іпотекодержателя нерухомого майна.

50. Позивач фактично оскаржує не стільки дії державного реєстратора та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, як заявляє вимоги щодо поновлення майнових права на нерухоме майно, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

51. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

52. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

53. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

54. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відносини, що склалися між сторонами у цій справі, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.

55. Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

56. Аналогічна правова позиція викладена у постанові в Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15 та у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 822/873/16, від 27 квітня 2020 року у справі № 304/1473/16-а та від 29 квітня 2020 року у справі № 826/13381/15.

57. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

58. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

59. На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

60. Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

61. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

62. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

63. Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа «Сокуренко і Стригун проти України» (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом»; фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

64. Європейський суд з прав людини у пункті 44 рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 13089/87).

65. Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

66. Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Щеплоцької Христини Богданівни, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання нечинними та скасування рішень, поновлення записів - закрити.

Роз`яснити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що розгляд цієї справи віднесено до цивільної юрисдикції та що останнє вправі протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко Т.Г. Стрелець
Л. В. Тацій