Справа № 540/1251/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1251/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

18.05.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 (далі відповідач, Військова частина), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.08.2019 року, за період з 30.08.2019 року по день фактичного розрахунку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період проходження військової служби перебував на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення. При звільненні позивача з військової служби, відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки. Рішенням окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року по справі №540/2527/19 Військову частину зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки. Проте, станом на момент подання позову означене рішення виконане відповідачем частково, так як на користь позивача виплачено лише грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку. Компенсація вартості речового майна залишається не виплаченою. За наведених обставин позивач вважає, що з ним несвоєчасно проведений розрахунок, тому згідно приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159, вважає, що на його користь має бути сплачена компенсація втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Ухвалою суду від 22.05.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд враховує, що згідно приписів пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України (з урахуванням змін, внесених Законом України від 30.03.2020 р. № 540-IX), процесуальні строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 17.06.2020р. №500), тобто до 31.07.2020 року.

23.07.2020 року Військовою частиною надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із доводами, викладеними у позовній заяві та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом, і наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2019 р. № 242 його звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту "а" (у зв`язку з закінченням строку дії контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 закону України "Паро військовий обов`язок і військову службу", з 30.08.2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Цим же наказом визначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 3 774,55 грн.

Крім того, згідно довідок Військової частини НОМЕР_1 № 1232 від 22.08.2019 р. та №1241 від 29.08.2019 р. ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції та операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей в такі періоди з "24" липня по "06" грудня 2017 року; з "18" грудня 2017 року по "18" квітня 2018 року; з "29" квітня по "28" травня 2018 року; з "20" листопада по "28" грудня 2018 року; з "10" січня по "24" квітня 2019 року; з "15" травня по "07" липня 2019 року.

Згідно з посвідченням, виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 від 06.03.2018 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

16.11.2019 року представник позивача звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, у якому просив повідомити причини невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 3774,55 грн., компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки та грошової компенсації за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні за 2017-2019 р.

Відповіді на вказаний адвокатський запит не надано.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017-2019 рр. та грошової компенсації за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні за 2017-2019 р., позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року по справі №540/2527/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, тим самим ухвалено:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у сумі 3774,55 грн.;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у сумі 3774,55 грн.;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

29.04.2020 року на користь позивача виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки (підтверджується наданою до суду випискою з банку).

Вважаючи, що відповідачем станом на дату звернення до суду протиправно не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі Військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (п.4 Порядку №159).

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16 та постанові Верховного Суду від 22 червня 2018 року №810/1092/17.

Наведене в Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та в Порядку №159 нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Перш за все суд звертає увагу, що сама собою сплата компенсації не залежить від порядку нарахування доходу самостійного або за рішенням суду, як це сприймає відповідач. Головним моментом в даному випадку є існування обов`язкової складової обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований самостійно, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Визначаючись зі складовою для обчислення компенсації, суд бере до уваги, що судовим рішенням в справі №540/2527/19 від 03.02.2020 року відповідача зобов`язано на користь позивача сплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2018-2019 роки.

Приписи ст.3 Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачають, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Після утримання податків і обов`язкових платежів, компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій склала 9950,86 грн. Саме цю суму сплачено позивачу 29.04.2020 року. Тобто, сума доходу ОСОБА_1 , як складової для обчислення компенсації, становить 9950,86 грн.

Враховуючи викладене, вимога щодо зобов`язання відповідача застосувати при розрахунку компенсації грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби, є необґрунтованою, так як означена складова розрахунку не передбачена ані приписами Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ані приписами Порядку №159.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у даному випадку мало місце виключення позивача зі списків особового складу частини (30.09.2019р.) без виплати йому всіх належних сум доходу, а саме не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік.

Порушення встановлено рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року у справі №540/2527/19, яке набрало законної сили.

При дослідженні питання про дотримання строків виплати нарахованого доходу, суд враховує, що Військовою частиною перераховано на рахунок позивача компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, згідно судового рішення в сумі 9950,86 грн., тільки 29.04.2020 року.

Відтак зважаючи на дату зарахування коштів (29.04.2020 року) та дату, коли саме відповідач зобов`язаний був сплати позивачу належну йому суму доходу 30.09.2019 року, порушення строків виплати нарахованого доходу є встановленим фактом.

Доводи відповідача про відсутність у нього правового обов`язку зі сплати ОСОБА_1 компенсації, суд відкидає, як такі, що суперечать нормам Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159.

При цьому суд зауважує на тому, що у даному випадку права позивача порушені не протиправними діями відповідача, а саме протиправною бездіяльністю, так як відповідачем не надано жодних доказів, які б вказували на сплату компенсації, при цьому документ, який би свідчив про відмову у проведенні відповідної виплати, у матеріалах справи відсутній.

Суд також вважає помилковими посилання позивача на ст. 116 КЗпП України, так як означеною статтею визначено строки розрахунку при звільненні, а ст. 117 КЗпП України визначено відповідальність за порушення таких строків, натомість у даному випадку позивач просить суд зобов`язати відповідача сплатити йому компенсацію втрати частини доходів, порядок та розмір сплати якої передбачено приписами Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Відтак, вимога позивача, яка полягає у зобов`язанні відповідача нарахувати компенсацію за період з дати звільнення по дату фактичного розрахунку не може бути задоволена, оскільки така вимога ґрунтується на приписах КЗпП України, якими передбачено відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні у вигляді стягнення з роботодавця на користь працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Щодо розміру суми компенсації, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Отже, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Варто зазначити, що суд уповноважений лише встановити наявність або відсутність у позивача права на виплату компенсації, тим самим встановити правомірність або протиправність дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, при цьому розрахунок, нарахування та виплата належної позивачу до виплати суми має здійснюватися виключно Військовою частиною.

Суд не може підміняти суб`єкт владних повноважень бездіяльність якого оскаржується, приймати рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відтак, сума компенсації має бути розрахована та виплачена саме відповідачем.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість, позивач довів протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018-2019 рік.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним частково.

Матеріали справи не містять доказів понесення особами судових витрат, у зв`язку з чим підстави для їх розподілу відсутні.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 106030000