Справа № 360/2814/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

28 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2814/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним пункт наказу, визнання протиправними і незаконними певні дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 23 липня 2020 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) з такими вимогами:

1) визнання незаконним та протиправним пункт 14 наказу в/ч НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року № 70, яким внесено зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, та скасувати його в частині:

- вислуга років у Збройних Силах України становить 3 роки 11 місяців 10 днів, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні;

- виплатити позивачу щомісячну премію в розмірі 138 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 05 по 08 лютого 2019 року;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2018 рік отримав;

- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

2) визнати протиправним і незаконним нарахування і виплату позивачу 20 травня 2020 року матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2018 рік, в розмірі 2912,53 грн;

3) зобов`язати в в/ч А 0989 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33 в частині:

- вислуга років у Збройних Силах України становить 4 роки 2 місяці 24 дні, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні;

- виплатити щомісячну премію в розмірі 138 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року, з урахуванням щомісячної премії в розмірі 138 % посадового окладу за жовтень 2018 рік в розмірі 3643,20 грн, яку не виплачено у листопаді 2018 року, у загальні сумі 36449,45 грн;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2018 рік, яку позивачу було нараховано і невиплачено у 2018 році в розмірі 8041,75 грн, з урахуванням виплачених позивачу у травні 2020 року 2912,53 грн;

- виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням виплачених 15705,12 грн, а саме: 5235,04 грн, за один календарний рік;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у запас та виключення із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 08 лютого 2019 року до дня нарахування і виплати належного позивачу грошового забезпечення, а саме: грошове забезпечення за період з 22 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року, частину матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2018 рік, та одноразову грошову допомогу в розмірі 50 місячного грошового забезпечення за 4 календарних років у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 349,00 грн, за кожний день затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, з огляду на таке.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 по справі № 360/445/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 9 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 жовтня 2018 року № 354, яким визначено вважати таким, що самовільно залишив військову частину, зняти з усіх видів забезпечення та припинити виплати з 22 жовтня 2018 року молодшому сержанту ОСОБА_1 , водію-машиністу екскаватора відділення інженерної техніки інженерно дорожнього взводу інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 листопада 2018 року № 385 щодо зарахування у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 з 17 листопада 2018 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія-машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерно дорожнього взводу інженерно технічної роти групи інженерного забезпечення в/ч НОМЕР_1 . Визнано пункт 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 протиправним в частині обчислення календарної вислуги років ОСОБА_1 , виплати грошового забезпечення за період з 05 по 08 лютого 2019 року, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 в частині проведення відрахування із грошового забезпечення за 5 днів щорічної основної відпустки за 2018 рік, що були використані, за той період часу, коли військовослужбовець знаходився в самовільному залишенні військової частини, відповідно до абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в частині зазначення, що матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2018 рік отримав. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 лютого 2019 року № 33 шляхом обчислення календарної та пільгової вислуги років ОСОБА_1 з урахуванням періоду військової служби з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року, здійснивши перерахунок належного грошового забезпечення за період з 22 жовтня 2018 року по 08 лютого 2019 року, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням за станом здоров`я, та здійснити виплату перерахованих сум з урахуванням раніше виплачених сум та з відрахуванням встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2018 рік. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2018 рік. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У задоволенні решти позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 відмовлено. У задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України відмовлено.

На адресу позивача 17 червня 2020 року надійшла відповідь та документи від в/ч НОМЕР_1 на його звернення від 07 травня 2020 року щодо виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19.

Позивач зазначає, що незважаючи на зазначене рішення суду, в/ч НОМЕР_1 продовжує незаконні і протиправні дії, а саме, начебто виконуючи це рішення, у порушенням вимог статті 19 Конституції України, шляхом його виконання, але на власний розсуд.

Позивач вказує, що так, начебто на виконання рішення суду 04 лютого 2020 року, наказом військової частини № 70 внесені зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33 всупереч рішення суду по справі № 360/445/19, які є не законними і протиправними в частині: - вислуга років у Збройних Силах України становить 3 роки 11 місяців 10 днів, пільгова 00 років 04 місяці 24 дні. Виплатити позивачу щомісячну премію в розмірі 138 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 05 по 08 лютого 2019 року. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2018 рік отримав; виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 3 повних календарних роки у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Тобто, на думку позивача, вищезазначене рішення суду фактичного виконано на розсуд відповідача, порушуючи його матеріальні і соціальні права.

Рішення суду Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19 набрало законної сили 21 січня 2020 року.

Перевіривши позовну заяву, суд встановив таке.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Частиною першою статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, нормами статей 382-383 КАС України виокремлюються такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) і визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання (не належне виконання) судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням (не належним виконанням) судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до належного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Суд, проаналізувавши предмет позову у даній справі, дійшов висновку, що він спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме: рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19 яке набрало законної сили.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18), від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 (адміністративне провадження № К/9901/1062/19), від 30.06.2020 у справі № 0840/2883/18 (адміністративне провадження № К/9901/27044/19).

Як наслідок, позовні вимоги, що стосуються виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 360/445/19, а саме в частині визнання протиправним та скасування пункту 14 наказу в/ч НОМЕР_1 від 04 лютого 2020 року № 70 та зобов`язання в/ч А 0989 внести зміни до пункту 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08 лютого 2019 року № 33, не можуть розглядатися в одному провадженні з іншими вимогами, які належить розглядати у позовному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина шоста статті 21 КАС України).

У відповідності до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частини четверта статті 172 КАС України).

Відповідно до частини шостої статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання таких вимог.

Оскільки, частина вимог позивача не може розглядатися в окремому позовному провадженні, суд дійшов висновку, що у даному випадку положення частини шостої статті 172 КАС України є незастосовними.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 КАС України).

Внаслідок порушення позивачем правил об`єднання вимог та наявністю прямої заборони для застосування положень статті 172 КАС України, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

Згідно із частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статями 2, 19, 160, 169, 172, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов повернути ОСОБА_1 .

Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова