Справа № 160/2013/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/2013/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 ( суддя першої інстанції Ніколайчук С.В,) в адміністративній справі №160/2013/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного центру зайнятості, в якій позивач просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровського обласного центру зайнятості, що оформлене наказом директора Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 03.01.2020 № НТ 200103, в частині призначення та виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 без урахування страхового стажу протягом 360 календарних днів у мінімальному розмірі, який складає 610 грн. із розрахунку на місяць, з моменту його прийняття;

зобов`язати Дніпропетровський обласний центр зайнятості призначити та виплатити допомогу по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період із 28.09.2018 року по 29.08.2019 року, що включаються до страхового стажу як періоди, за які сплачено страхові внески, виходячи з розміру мінімального страхового внеску, починаючи з 03.01.2020 року, протягом 360 календарних днів у розмірі, який визначається у відсотках до середньої зарплати (доходу);

у разі ухвалення судового рішення на користь позивача звернути рішення суду до негайного виконання та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду і зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Дніпропетровський обласний центр зайнятості подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позиція обґрунтована тим, що позивач вважає наказ директора Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 03.01.2020 № НТ 200103, в частині призначення та виплати допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу протягом 360 календарних днів у мінімальному розмірі, який складає 610 грн. з розрахунку на місяць, протиправним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його прийняття. Позивач з 28.09.2018 року по 29.08.2019 року займався підприємницькою діяльністю та сплачував податки за 2 групою спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, але вказаний трудовий стаж врахований відповідачем при призначенні та виплаті допомоги по безробіттю.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровського обласного центру зайнятості, що оформлене наказом директора Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 03.01.2020 № НТ 200103, в частині призначення та виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 без урахування страхового стажу протягом 360 календарних днів у мінімальному розмірі, який складає 610 грн. із розрахунку на місяць, з моменту його прийняття.

Зобов`язано Дніпропетровський обласний центр зайнятості повторно розглянути заяви позивача про нарахування та виплату допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу за період з 28.09.2018 року по 29.08.2019 року та з урахуванням правової позиції, викладеної судом в цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Скаржник вказує, що оскільки за даними «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» (форма ОК-5) страховий стаж ОСОБА_1 протягом 12 місяців, що передували його реєстрації як безробітного відсутній, тому Покровською районною філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості прийнято рішення про призначення допомоги по безробіттю з 03.01.2020 року як застрахованій особі без урахування страхового стажу, у мінімальному розмірі, відповідно до частини другої статті 22 та частини третьої статті 23 Закону №1533.

Позивач подав до суду відзив, у якому заперечує щодо доводів апелянта та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, 31.05.2018 року ОСОБА_1 медико-соціальна експертна комісія визнала інвалідом 3 групи з обмеження до пересування І ступеня із наданням відповідних рекомендації щодо режиму та особливих умов праці, встановлених індивідуальною програмою реабілітації інвалідів № 669 від 29.05.2018 року.

28.09.2019 року ОСОБА_1 зареєструвався як фізична особа-підприємець та розпочав підприємницьку діяльність на підставі спрощеної системи оподаткування 2 групи платників податків, обліку та звітності, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено відповідний запис номер: 0003450.

У серпні 2019 року стан здоров`я позивача значно погіршився, позивач почав постійно знаходитися на амбулаторному та стаціонарному лікуванні за місцем постійного проживання, що призвело до неможливості займатися підприємницькою діяльністю в режимі повного робочого дня, а в подальшому нести тягар по сплаті усіх встановлених законодавством податків та зборів, що підтверджується довідкою ЛЛК Покровського району Дніпропетровської області № 408 від 09 жовтня 2019 року, згідно якої позивачу рекомендовано проходження лікування в Державній Установі "Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського НАМН України" (м. Харків).

29.08.2019 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено запис номер: 3003450.

27.12.2019 року у зв`язку з відсутністю підходящої роботи ОСОБА_1 наданий статус безробітного згідно ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", який оформлений наказом директора Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 02.01.2020 року №НТ 200102.

03.01.2020 року наказом № НТ 200103 директора Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості позивачу призначена допомога по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до частин 2,4 ст. 22, ч. З ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття протягом 360 календарних днів у мінімальному розмірі, який складає 610 грн. з розрахунку на місяць

11.01.2020 року листом №21 Покровської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості позивача повідомлено, що надані ним індивідуальні відомості про застраховану особу не підтверджують сплату єдиного соціального внеску; період протягом якого позивач здійснював підприємницьку діяльність у 2018-2019 роках не входить до страхового стажу, так як позивачем не були сплачені страхові внески.

28.01.2020 року позивачу надано відповідь Дніпропетровського обласного центру зайнятості №12/04-334, якою повідомлено, що оскільки за даними наданих "Індивідуальних відомостей про застраховану особу" (форма ОК-5) страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації як безробітного (грудень 2018 - листопад 2019), складає менше шести місяців, Покровською районною філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості прийнято рішення про призначення допомоги по безробіттю з 03.01.2020 року як застрахованій особі без урахування страхового стажу, у мінімальному розмірі, відповідно до частини другої статті 22 та частини третьої статті 23 Закону №1533. У разі надходження за даними Державного реєстру інформації про те, що страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації як безробітного, складає не менше ніж шість місяців, позивачу буде здійснено перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням даних Державного реєстру.

Позивачем надані пояснення, де викладені пояснення підстав звільнення позивача від сплати єдиного внеску, та можливості набуття статусу безробітного з отриманням державної соціальної допомоги по безробіттю у розмірі, визначеному законодавством.

З зазначених причин позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1533 страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону № 1533 визначено, що джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України «Про зайнятість населення», інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; благодійні внески підприємств, установ, організацій; інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1533 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону № 1533 право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону № 1533 застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Таким чином, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону № 1533 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

При цьому пунктом 14 вказаної статті визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Статтею 4 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналогічний підхід законодавцем закріплено і у сфері податкових правовідносин, так, статтею 171.1 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, у тому числі в письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

За приписами частини 11 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Призначаючи позивачу допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі відповідач посилався на те, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо сплати єдиного внеску позивачем за останні 12 місяців, які передували реєстрації особі як безробітної.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 28.09.2018 року по 29.08.2019 року позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець.

Проте, інформація щодо сплати позивачем у період з 28.09.2018 року по 29.08.2019 року єдиного соціального внеску, як фізичною особою-підприємцем, в Державному реєстрі відсутня, даними органів Пенсійного фонду України не підтверджена, а також, такі докази позивачем до суду не надано.

Згідно з пунктом 4 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Отже, за наявного правового регулювання право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців. Але страховий стаж визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який включає реєстр застрахованих осіб, який формує та веде Пенсійний фонд України.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За положеннями статті 1 Закону № 1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року № 3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Разом з цим, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач у відповідності до статті 12 Закону № 1058 уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, суд приходить висновку, що з 06 серпня 2011 року фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільнені від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску, відповідачем протиправно не зараховано період провадження позивачем підприємницької діяльності під час призначення та виплати допомоги по безробіттю.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 в адміністративній справі №160/2013/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 28.07.2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва