Справа № 160/6254/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року Справа № 160/6254/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
09.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року періоду з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року та не зарахування у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошового забезпечення в розмірі:
2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 11.10.2019 року пенсії, зарахувавши при призначенні йому пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року страховий стаж за період з 28 жовтня 2014 року по10 жовтня 2019 року, та зарахувавши у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошове забезпечення в розмірі:
2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.;
та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити різницю між призначеною пенсією після проведення перерахунку та пенсії, яка ним отримана.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що відмова відповідача у зарахуванні при призначенні позивачеві пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року до вислуги років періоду з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року є протиправною, оскільки, по-перше, зарахування до його страхового стажу періодів з 28 жовтня 2014 року по 01 серпня 2018 року, а також з 16 січня 2019 року по 10 жовтня 2019 року, які є часом вимушеного прогулу відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та рішення цього суду від 25 вересня 2019 року є обов`язковим, оскільки вказаними судовими рішеннями встановлено незаконність звільнення позивача та поновлено його на роботі за рішеннями суду, які набрали законної сили, отже, записи в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення від 27.10.2014р. та від 16.01.2019р. в силу положень п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, є недійсними, а стаж його роботи, як працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним; по-друге, період з 01.08.2018 року по 16.01.2019 року також підлягає зарахуванню до його страхового стажу, оскільки у вказаний період часу позивач був працівником МВС України, що підтверджено записами в його трудовій книжці; по-третє, вказані обставини встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019р. у справі №160/4778/19, яке набрало законної сили та було виконано відповідачем у квітні 2020 року, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), згідно з якою до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року включно. Отже, підстави для не врахування цього періоду до вислуги років при призначенні позивачеві пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року є безпідставним та суперечить приписам п. «б» ч.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, яким, зокрема, передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Також, на думку позивача, відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошового забезпечення, отриманого ОСОБА_1 за період з 28 жовтня по 31 грудня 2018 року, оскільки після поновлення позивача на займаній посаді 01.08.2018р. йому було виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, з якого сплачено страхові внески, що підтверджується даними, що відображені у формі ОК-5, отже, відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ вказане грошове забезпечення має бути враховане для обчислення призначеної пенсії. Таким чином, на думку позивача, оскільки його пенсію призначено з 11.10.2019 року з розрахунку страхового стажу та розміру грошового забезпечення станом на 27.10.2014 року, тобто на день першого незаконного звільнення із займаної посади, без врахування періоду з 28.10.2014 року по 10.10.2019 року, який зараховується до страхового стажу, та без врахування розміру грошового забезпечення, отриманого ним у вказаний період часу, що призвело до призначення йому пенсії за вислугу років у меншому розмірі, ніж він очікував, такі дії відповідача є протиправними та такими, що грубо порушують його право на належне пенсійне забезпечення, а також порушують право власності, гарантоване статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2020р. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6254/20, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 01.07.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
17 липня 2020 року до канцелярії суду надійшло клопотання від позивача, в якому останній просив долучити до матеріалів справи листи управління Державної казначейської служби України у Центральному районі м. Дніпра від 28.05.2020 року за вих. №05-12-10/451 та копії довідок форми ОК-5 та ОК-7 від 16.07.2020 року, які сформовані засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України.
21 липня 2020 року на електронну адресу та до канцелярії суду надійшов відзив, який за змістом є аналогічним наданому відповідачем 15 липня 2020 року. Крім того, 21.07.2020р. на виконання вимог ухвали суду від 15 червня 2020 року разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Приписами ч.2 ст.263 КАС України передбачено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, п.3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 17.07.2020р.) було встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Так, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-III від 06.04.2020 року, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 215 від 16.03.2020, № 291 від 22.04.2020№ 313 від 29.04.2020, № 332 від 04.05.2020, № 343 від 04.05.2020, № 377 від 14.05.2020р., № 392 від 20.05.2020р.) запроваджено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020р. №392 (зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 29.05.2020 № 424, від 03.06.2020 № 435, від 12.06.2020 № 477, від 12.06.2020 № 480, від 17.06.2020 № 500, від 25.06.2020 № 522, від 08.07.2020 №588, від 15.07.2020 №615) встановлено, що з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), внесено зміни до КАС України, згідно з якими пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: « 3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
Відповідно до п.1,2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX був опублікований в офіційних виданнях «Голос України» від 16.07.2020р. № № 119-120 та «Урядовий кур`єр» від 16.07.2020р. №135 та набрав чинності з 17.07.2020р.
Таким чином, строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, в тому числі строки подання відзиву та відповіді на відзив, розгляду адміністративної справи тощо закінчуються 06.08.2020р.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 263, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з серпня 1992 року по 27 жовтня 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України.
Наказом міністра МВС України №2238 о/с від 27.10.2014р. ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на підставі пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» №1682-VІІ від 16.09.2014р. та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із постановленням на військовий облік).
У зв`язку із цим у трудову книжку ОСОБА_1 внесено запис №4 від 27.10.2014р. про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.
Не погодившись з цим звільненням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про його оскарження.
Поряд із цим, 18.11.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через ГУ МВС України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років від 14.11.2014р.
Також ГУ МВС України в Дніпропетровській області разом із заявою позивача та поданням про призначення йому пенсії за вислугу років надано до пенсійного органу грошовий атестат №81 від 06.11.2014р., відповідно до якого усього до 27.10.2014р. включно ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у розмірі 8090,71грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі №804/19009/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Державної казначейської служби України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ міністра МВС України №2238 о/с від 27.10.2014р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на підставі пп. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» №1682-VІІ від 16.09.2014 р. та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із постановленням на військовий облік); поновлено ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ) на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 28.10.2014р., стягнуто з Управління МВС України на Придніпровській залізниці середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2014р. по 11.07.2018р. в розмірі 411726,24грн. (чотириста одинадцять тисяч сімсот двадцять шість гривень 24 копійки) з утриманням відповідних податків та зборів, в решті позовних вимог - відмовлено, а також допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці та в частині виплати грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №804/19009/14 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018р. - без змін.

Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі №804/19009/14 набрало законної сили 16.10.2019р.

На виконання вказаного судового рішення наказом МВС України №979 о/с від 01.08.2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 28 жовтня 2014 року, про що у трудовій книжці позивача здійснено відповідний запис.

Також в трудовій книжці ОСОБА_1 здійснено запис про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, винесеного у справі №804/19009/14, запис №4 вважати недійсним.

У зв`язку з поновленням позивача на службі в органах внутрішніх справ Атестатом про зняття з обліку №1983 від 13.12.2018р. ОСОБА_1 припинено виплату пенсії по причині «поновлення на службі» з 01.01.2019р., а пенсійну справу № перенесено до архіву, пенсію виплачено до 31.12.2018р.

В подальшому, наказом міністра МВС України Авакова А.Б. «По особовому складу» від 16.01.2019р. №26 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з посади начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10,11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16 січня 2019 року.

Не погодившись з цим наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №160/1744/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, управління МВС України на Придніпровській залізниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ міністра МВС України Авакова А.Б. від 16.01.2019р. «По особовому складу» №26 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10, 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 16.01.2019 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці з 16.01.2019 року; стягнуто з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.01.2019р. по 25.09.2019р.; стягнуто з управління МВС України на Придніпровській залізниці користь ОСОБА_1 належну йому заробітну плату за період з 01.08.2018р. по 16.01.2019р. з розрахунку грошового забезпечення начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці на момент звільнення; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці було залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. в адміністративній справі №160/1744/19 змінено в частині стягнення з управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 заробітної плати, виклавши абзаци 4 та 5 його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2019р. по 20.02.2020р. у розмірі 82106,84 грн. без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів. Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.08.2018р. по 16.01.2019р. у розмірі 34760.56 грн. без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів», в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. в адміністративній справі №160/1744/19 залишено без змін.

Таким чином, рішення суду у справі №160/1744/19 набрало законної сили 20.02.2020р.

На виконання рішення суду у справі №160/1744/19 наказом МВС України №968 о/с від 09.10.2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 16.01.2019 року, про що внесено відповідний запис до його трудової книжки.

Наказом міністра МВС України Авакова А.Б. від 10.10.2019р. №969 о/с «По особовому складу» відповідно до пунктів 7, 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_1, начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 «а» (за віком).

21 жовтня 2019 року позивач письмово звернувся до голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці з приводу вжиття заходів щодо оформлення документів для призначення пенсії, при цьому позивач направив засобами поштового зв`язку з описом вкладень заяву про призначення пенсії та документи на 28 аркушах, необхідні для вирішення питання щодо призначення пенсії.

Відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи Розрахунку вислуги років для призначення пенсії, складеного Ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці, вислуга років ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії, станом на 10.10.2019р. становить 38 років 11 місяців 18 днів.

Водночас, відповідно до подання МВС України від 11.01.2020р. №734 про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, підготовленого за заявою позивача про призначення пенсії та направленого до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області разом із цією заявою, позивача звільнено зі служби 10.10.2019р., що дає право на пенсію за вислугу років, при цьому період з 27.10.2014р. по 10.10.2019р. є періодом вимушеного прогулу, а відповідно до статті 17 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за кордоном, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» №393 від 17.07.1992р. зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ не передбачено; при цьому рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2008р. у справі №804/19009/14 та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у справі №160/1744/19 не було зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України зарахувати періоди вимушеного прогулу з 27.10.2014р. до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, тому вислуга років позивача станом на 27.10.2014р. для призначення пенсії складає 34 роки 00 місяців 03 дні, в тому числі в календарному обчисленні - 27 років 10 місяців 13 днів, в пільговому обчисленні - 06 років 01 місяць 23 дні.

Також МВС України разом із заявою позивача та поданням про призначення йому пенсії за вислугу років надано до пенсійного органу довідку УМВС України на Придніпровській залізниці №168 від 18.09.2019р., відповідно до якої грошове забезпечення начальника УМВС України на Придніпровській залізниці, полковника міліції ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ з 27.10.2014р. в місячному розмірі становило 9289,31грн.

Відповідно до Протоколу за пенсійною справою - (МВС) від 11.10.2019р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ (вислуга років - 34 роки) з 11.10.2019р., виходячи з суми грошового забезпечення 8503,44грн., у розмірі 5952,41грн.

Повідомленням про призначення пенсії від 24.01.2020р. №1516/03-02/23, отриманим позивачем 04.02.2020р., відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 11 жовтня 2019 року йому призначена пенсія за вислугу років, виходячи з вислуги років - 34 роки - у розмірі 70% грошового забезпечення 8503,44грн., у розмірі 5952,41грн.

Судом також встановлено, що протягом лютого-квітня 2019 року ОСОБА_1 звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявами від 21.02.2019р., 14.03.2019р. та 04.04.2019р., в яких просив повідомити причини незарахування позивачеві до страхового стажу наступних періодів: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року; а також причини відсутності щодо позивача відомостей про сплату ЄСВ за наступні періоди: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року.

На вказані звернення позивача відповідачем надано відповіді листами від 07.03.2019р. №1498/Д-09, від 01.04.2019р. №2235/Д-09 та від 22.04.2019 №2809/Д-09, якими повідомлено ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із набуттям чинності Законом України від 04.07.2013р. №406-VII з вересня 2013 року всі страхувальники подають звіти та сплачують єдиний соціальний внесок до органів Державної фіскальної служби України, а також рекомендовано позивачеві з приводу зазначеного питання звернутися до органів Державної фіскальної служби України.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині ненадання позивачеві відповіді на листи від 21 лютого, 14 березня та 04 квітня 2019 року щодо не зарахування йому до страхового стажу наступних періодів: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року та щодо відсутності відомостей стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про сплату єдиного соціального внеску за наступні періоди: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною позовною заявою про оскарження таких дій відповідача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019р. у справі №160/4778/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині ненадання ОСОБА_1 відповідей на листи від 21.02.2019р., 14.03.2019р. та 04.04.2019р. щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу наступних періодів: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року та щодо відсутності відомостей стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про сплату єдиного соціального внеску в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за наступні періоди: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області внести відомості до персональної облікової картки фізичної особи ОСОБА_1 в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату єдиного соціального внеску за наступні періоди: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступні періоди: грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, вересень, листопад, грудень 2016 року, із січня по грудень 2017 року, із січня по липень 2018 року.

Вказане судове рішення від 29.07.2019р. у справі №160/4778/19 в апеляційному порядку оскаржене не було та набрало законної сили 29.08.2019р.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019р. у справі №160/4778/19 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у квітні 2020 року зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 вищевказані періоди часу, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно з якими позивачеві до страхового стажу зараховано період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року, включно. У вказаній довідці також зазначено розмір отриманого позивачем доходу за вказаний період часу, а саме:

- за період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54грн.;

- за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72грн.;

- за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72грн.;

- за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72грн.;

- за період 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75грн.

Як слідує з позовної заяви, ОСОБА_1 , дізнавшись про призначення йому пенсії за вислугу років з 11 жовтня 2019 року в розмірі 5952,41грн., звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою від 29.01.2020р., в якій зазначив про свою незгоду з розміром призначеної пенсії, у зв`язку із чим просив повідомити, з якого розміру грошового забезпечення йому нараховано вказаний розмір пенсії та який страховий стаж враховано при нарахуванні пенсії. Також у вказаній заяві позивач просив відповідача виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі №160/4778/19 та зарахувати йому до страхового стажу наступні періоди: грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, вересень, листопад, грудень 2016 року, із січня по грудень 2017 року, із січня по липень 2018 року, здійснивши відповідний перерахунок пенсії.

Вказана заява з додатками направлена відповідачу 29.01.2020р. та отримана останнім 30.01.2020р., що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також описом вкладень до цього поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Не отримавши відповіді на заяву від 29.01.2020р., позивач 23 лютого 2020 року звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив вжити відповідні заходи до посадових осіб ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, які умисно не розглядають його заяву від 29.01.2020р., та притягнути винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язати уповноважених осіб управління надати відповідь на цю заяву.

Вказана скарга направлена відповідачу 23.02.2020 року та отримана останнім 25.02.2020 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, а також описом вкладень до цього поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Листом від 16.04.2020р. за вих.№8704-2079/К-02/8-0400/20 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відповідь на звернення позивача від 29.01.2020р. повідомило останнього про те, що відповідно до ст.2 Закону №2262-ХІІ виплата призначеної йому з 28.10.2014р. пенсії за вислугу років була припинена з 01.01.2019р. на час його служби у зв`язку із поновленням на службі з 28.10.2014р. відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018р., проте, в подальшому ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16.01.2019р. №26 о/с, який також за наслідками судового оскарження визнано протиправним і скасовано рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у справі №160/1744/19, при цьому вказаним рішенням також стягнуто з Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.01.2019р. по 25.09.2019р. та належну заробітну плату за період з 01.08.2018р. по 16.01.2019р., з розрахунку грошового забезпечення начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на момент звільнення. Враховуючий той факт, що грошове забезпечення на виконання цього рішення суду від 25.09.2019р. розраховано по посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці на момент звільнення, з 11.10.2019р. пенсію призначено за умовами ст.13 Закону №2262-ХІІ, якими максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення, незалежно від дати звільнення особи зі служби, з розміру грошового забезпечення, застосованого при попередньому призначенні пенсії, у сумі 8503,44грн., тому розмір пенсії склав 5952,41грн.

Вважаючи, що розмір його пенсії визначено з грубим порушенням Закону України №2262-ХІІ, без урахування вислуги років, зазначеної у поданні МВС України, з урахуванням вислуги років за період з 27.10.2014р. по 10.10.2019р., та без урахування розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування, який згідно з довідкою форми ОК-5 сплачено за період з жовтня 2014 року по грудень 2018 року, включно, 11 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років з 11 жовтня 2019 року, врахувавши вислугу років та розмір отриманого ним грошового забезпечення після звільнення 27.10.2014 року, та виплатити різницю між отриманою ним пенсією та розміром пенсії після здійснення перерахунку з врахуванням вислуги років та грошового забезпечення станом на день звільнення - 10.10.2019 року.

Листом від 29.05.2020р. за вих.№9257-8795/К-02/8-0400/20 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку його пенсії із зарахуванням до вислуги років періоду з 27.10.2014р. по 10.10.2019р. та із зарахуванням до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, грошового забезпечення, отриманого позивачем за період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року, за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року та за період з 01 січня по 31 грудня 2018 року, з посиланням на те, що за згідно з поданням МВС України про призначення пенсії від 11.01.2020р. №734 період з 27.10.2014р. по 10.10.2019р. є періодом вимушеного прогулу, а відповідно до статті 17 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за кордоном, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» №393 від 17.07.1992р. зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ не передбачено, при цьому рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2008р. у справі №804/19009/14 та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у справі №160/1744/19 не було зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України зарахувати періоди вимушеного прогулу з 27.10.2014р. до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років. Таким чином, вислуга років станом на 27.10.2014р. для призначення пенсії складає 34 роки 00 місяців 03 дні, в тому числі в календарному обчисленні - 27 років 10 місяців 13 днів, в пільговому обчисленні - 06 років 01 місяць 23 дні. Враховуючи той факт, що грошове забезпечення на виконання рішення суду по 25.09.2019р. було розраховано по посаді начальника управління МВС України на Придніпровській залізниці на момент звільнення, з 11.10.2019р. ОСОБА_1 призначено пенсію за 34 роки вислуги відповідно до Закону №2262-ХІІ, яку обчислено за умовами статті 13 цього Закону, якими максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення, незалежно від дати звільнення особи зі служби, з розміру грошового забезпечення, застосованого при попередньому призначенні пенсії.

Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992р. (далі - Закон №2262-ХІІ).

Так, ч.1 ст.1 Закону №2262-ХІІ (тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин щодо призначення позивачеві пенсії з 11.10.2019р.) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 2 Закону №2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

При цьому за приписами ч.2 ст.2 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Статтею 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Так, п. «б» ч.1 ст.17 Закону №2262-ХІІ встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Згідно з ч.5 ст.17 Закону №2262-ХІІ вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.

Зарахування строку служби в органах внутрішніх справ до вислуги років для призначення пенсії передбачено також абзацом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплата пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за кордоном, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» №393 від 17.07.1992р. (далі - Порядок №393).

Так, абзацами 1 та 3 пункту 1 Порядку №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з п. «б» ч.1 ст.50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007р. за №135/13402 (далі - Порядок №3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

При цьому відповідно до частин 1, 2 та статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 23.06.2008р. позивач з 01.08.1992р. прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (запис №3, зроблений на підставі наказу УВС Луганської області від 29.07.1992р. №182).

Згідно з записом №4 від 27.10.2014р. ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України на підставі наказу МВС України від 27.10.2014р. №2238 о/с, однак, відповідно до запису №5, внесеного до трудової книжки позивача на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року, винесеного у справі №804/19009/14, запис №4 слід вважати недійсним.

Крім того, на виконання вказаного судового рішення наказом МВС України №979 о/с від 01.08.2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 28 жовтня 2014 року, про що у трудовій книжці позивача здійснено відповідний запис №6 від 28.10.2014р.

Також в трудовій книжці позивача наявний №7 від 16.01.2019р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України на підставі наказу МВС України від 16.01.2019р. №26 о/с.

Однак, відповідно до запису №8 від 16.01.2019р., внесеного до трудової книжки ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р., винесеного у справі №160/1744/19, позивача поновлено на посаді начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 16.01.2019 року на підставі наказу МВС України від 09.10.2019р. №968 о/с.

Згідно з записом трудової книжки №9 від 10.10.2019р. ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ України з 10.10.2019р.

При цьому, пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58), передбачено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Таким чином, в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним. Отже, стаж роботи працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним.

Зважаючи на наведене та з урахуванням приписів п.2.10 Інструкції №58, записи трудової книжки ОСОБА_1 свідчать про те, що останній перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 01 серпня 1992 року по 10 жовтня 2019 року, включно.

За наведених обставин, відповідно до приписів п. «б» ч.1 ст.17 Закону №2262-ХІІ та абз.3 п.1 Порядку №393 строк служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 10 жовтня 2019 року, включно, підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії.

Однак, судом встановлено та відповідачем визнається, що останнім зараховано до вислуги років позивача для призначення пенсії лише період його служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ з 01 серпня 1992 року по 27 жовтня 2014 року.

Отже, відмова відповідача зарахувати до вислуги років позивача для призначення пенсії періоду його служби в органах внутрішніх справ з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року, включно, є безпідставною та протиправною, оскільки суперечить вищенаведеним приписам закону, а також положенням ч.2 ст.2 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на службу виплата пенсій на час їх служби припиняється, а при наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення, тому, враховуючи, що після первинного призначення позивачеві пенсії за вислугу років з 28.10.2014р. її виплата була припинена з 01.01.2019р. у зв`язку із поновленням на службі за рішенням суду (відповідно до Атестату про зняття з обліку №1983 від 13.12.2018р.), пенсійну справу № перенесено до архіву, а повторно пенсія ОСОБА_1 призначена при наступному його звільненні із служби в органах внутрішніх справ України (10.10.2019р.) з 11.10.2019р., то при повторному призначенні позивачеві пенсії з 11.10.2019р. відповідачем має бути здійснена виплата позивачеві пенсії з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення, тобто на 10.10.2019р.

Доводи відповідача відносно того, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2008р. у справі №804/19009/14 та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у справі №160/1744/19 не було зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України зарахувати періоди вимушеного прогулу з 27.10.2014р. до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, жодним чином не спростовують зроблених судом висновків, скільки таке окреме зобов`язання судом не є обов`язковим, так як зарахування вищевказаних періодів служби позивача в органах внутрішніх справ України до вислуги років для призначення останньому пенсії має здійснюватися в силу закону, норми якого наведено вище.

Крім того, як зазначалося вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019р. у справі №160/4778/19, яке набрало законної сили 29.08.2019р., зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області внести відомості до персональної облікової картки фізичної особи ОСОБА_1 в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату єдиного соціального внеску за наступні періоди: грудень 2015 року, січень-липень, вересень, листопад-грудень 2016 року, 2017 рік, січень-липень 2018 року та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу наступні періоди: грудень 2015 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, вересень, листопад, грудень 2016 року, із січня по грудень 2017 року, із січня по липень 2018 року.

Більш того, відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії, складеного Ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці, вислуга років ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії, станом на 10.10.2019р. становить 38 років 11 місяців 18 днів, при цьому період служби позивача в органах внутрішніх справ України з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року, включно, врахований до вислуги років для призначення пенсії.

З огляду на означене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 11.10.2019р. до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії періоду строку служби позивача в органах внутрішніх справ з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії періоду строку служби позивача в органах внутрішніх справ з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 11.10.2019р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача відносно не зарахування при призначенні позивачеві пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошового забезпечення в розмірі: 1) період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54 грн.; 2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 5) період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 11.10.2019 року пенсії, зарахувавши у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошове забезпечення в розмірі: 1) період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54 грн.; 2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 5) період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 43 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.6 Порядку №393 пенсії, які призначаються особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується таким особам або виплачувалося державним службовцям, працівникам закладів освіти, закладів охорони здоров`я, науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в закладах освіти, закладах охорони здоров`я та науково-дослідних установах Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції - на будь-яких посадах на день звільнення із служби, а звільненим із служби до набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - із суми грошового забезпечення, установленого для відповідних категорій військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ на день набрання чинності таким Законом.

Абзацами 1 та 3 пункту 7 Порядку №393 передбачено, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Пунктом 7 Порядок №3-1 встановлено, що для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом «б» статті 12 Закону (2262-12); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»; копія паспорта.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що пенсії за вислугу років, які призначаються відповідно до Закону №2262-ХІІ, зокрема, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які були звільнені після набрання чинності Законом №2262-ХІІ, обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується таким особам, на день звільнення із служби, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, при цьому середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Як слідує зі змісту постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року в адміністративній справі №160/1744/19, яка набрала законної сили 20.02.2020р., та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у цій справі, зміненого вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції, судами встановлено, що ОСОБА_1 не був допущений до роботи за наказом про поновлення від 01.08.2018р. №979 о/с, прийнятим на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року у справі №804/19009/14, та свої службові обов`язки не виконував. Отже, поновлення позивача на посаді мало формальний характер, оскільки останній не міг виконувати свої посадові обов`язки з вини роботодавця та відповідно не отримував грошове забезпечення.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що виходячи зі змісту ст.236 Кодексу законів про працю України, працівник має право вимагати виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня, коли він фактично приступить до роботи. Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 18.06.2018 року у справі №815/2102/17, що враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Також постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року в адміністративній справі №160/1744/19 встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року у справі №804/19009/14, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 року, місячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 9289,31грн., середньоденне грошове забезпечення - 299,66грн.

Наведені суми враховувались судом під час розрахунку суми розміру вимушеного прогулу у справі №804/19009/14, рішення в якій також набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, як слідує з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року у справі №804/19009/14, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 року, та з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року в адміністративній справі №160/1744/19, судом здійснено обчислення середньомісячного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 на рівні суми 9289,31грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), якою, визначено порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу.

Так, відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно абз.3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 № (МВС) від 11.10.2019р., для обчислення пенсії позивача за вислугу років з 11.10.2019р. УМВС на Придніпровській залізниці надано довідки про розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія за вислугу років №199 від 29.10.2019р. та №168 від 18.09.2019р., відповідно до яких грошове забезпечення начальника УМВС на Придніпровській залізниці, полковника міліції ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ з 27.10.2014р. в місячному розмірі становило - 9289,31грн., тобто таку саму суму, як і було враховано судами у справах №804/19009/14 та №160/1744/19, при цьому складовими цього грошового забезпечення були:

- посадовий оклад - 1670,00грн.;

- оклад за спецзвання - 135,00грн.;

- відсоткова надбавка за вислугу років - 722,00грн.;

- відсоткова надбавка за виконання особливо важливих завдань - 2527,00грн.;

- відсоткова надбавка за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - 835,00грн.;

- премія - 3400,31грн.

Також у довідці №168 від 18.09.2019р. зазначено, що на поточний момент усі законодавчі та нормативно-правові акти, які регулюють питання структури, розмірів, порядку нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу територіальних органів внутрішніх справ та органів внутрішніх справ на залізницях втратили чинність, тому визначення розміру складових грошового забезпечення ОСОБА_1 по посаді начальника УМВС на Придніпровській залізниці на теперішній час є неможливим.

При цьому, як встановлено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року в адміністративній справі №160/1744/19, здійснення розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» є неможливим, оскільки виходячи зі змісту вказаної постанови, останньою регулюється порядок та особливості виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, натомість, позивач є працівником органів внутрішніх справ (міліції).

Відповідно до Протоколу за пенсійною справою - (МВС) від 11.10.2019р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 11.10.2019р., виходячи з суми грошового забезпечення 8503,44грн., яке складається з:

- посадового окладу - 1670,00грн.;

- окладу за військове звання - 135,00грн.;

- процентної надбавки за вислугу років 40% - 722,00грн.;

та середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці у розмірі 5976,44грн., у тому числі:

- надбавки за особливо важливі завдання 100%;

- надбавки за оперативно-розшукову діяльність 50%;

- премії %.

Отже, відповідачем при призначенні позивачеві пенсії за вислугу років з 11.10.2019р. фактично враховані всі складові і їх розміри грошового забезпечення позивача, що були вказані у довідці УМВС на Придніпровській залізниці №168 від 18.09.2019р. та враховані судами у справах №804/19009/14 та №160/1744/19, з проведенням розрахунку середньої суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії відповідно до вимог абз.1 та 3 пункту 7 Порядку №393.

Доказів того, що протягом періоду з 28.10.2014р. по 11.10.2019р. розмір грошового забезпечення позивача та його складових змінився у бік збільшення сторонами не надано.

Таким чином, відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства визначено суму грошового забезпечення позивача, з якої обчислюється розмір призначеної йому пенсії за вислугу років з 11.10.2019р., при цьому позивач помилково застосовує приписи ч.3 ст.43 Закону №2262-ХІІ та вважає, що при призначенні йому пенсії за вислугу років з 11.10.2019р. у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується така пенсія, має бути враховано грошового забезпечення в розмірі: 1) період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54 грн.; 2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 5) період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75 грн.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправними дій відповідача відносно не зарахування при призначенні позивачеві пенсії за вислугу років з 11.10.2019 року у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошового забезпечення в розмірі: 1) період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54 грн.; 2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 5) період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 11.10.2019 року пенсії, зарахувавши у розмір грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія, грошове забезпечення в розмірі: 1) період з 28 жовтня по 31 грудня 2014 року - грошове забезпечення в розмірі 18944,54 грн.; 2) період з 01 січня по 31 грудня 2015 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 3) період з 01 січня по 31 грудня 2016 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 4) період з 01 січня по 31 грудня 2017 року - грошове забезпечення в розмірі 111471,72 грн.; 5) період з 01 січня по 31 грудня 2018 року - грошове забезпечення в розмірі 82831,75 грн., слід відмовити.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому ч.3 ст.139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1681,60грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 840,80грн. шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) щодо неврахування при призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсії за вислугу років з 11.10.2019р. до вислуги років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) для призначення пенсії періоду строку служби в органах внутрішніх справ з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) для призначення пенсії період строку служби в органах внутрішніх справ з 28 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2019 року та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії з 11.10.2019р., з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 840,80грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 28.07.2020 року.

Суддя О.М. Турова