Справа № 460/5464/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

27 липня 2020 року м. Рівне №460/5464/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді С.А. Борискін, розглянувши клопотання позивача по справі за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
пропро забезпечення позову,
В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просив:

-скасувати наказ Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.01.2020 №6 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ;

-визнати незаконною документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1, проведену Головним управлінням ДПС у Рівненській області, за результатами якої складено акт № 397/17-00-33- 04/ від 21.02.2020;

-скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 №Ф-23 на суму 34400,52 грн. та рішення від 31.03.2020 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 6880,10 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Разом з вказаним адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

-заборони Головному управлінню ДПС у Рівненській області та Державній виконавчій службі України в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вживати заходи зі звернення до примусового виконання будь-яких вимог та рішень, винесених (складених) за наслідками позапланової невиїзної перевірки, проведеної на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 09.01.2020 №6 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , до набрання рішенням суду законної сили.

Мотивуючи зазначену заяву, позивач вказував на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до примусового стягнення з позивача незаконно нарахованого відповідачем єдиного соціального внеску, внаслідок грубого ігнорування (порушення) підпункту 1 пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, відповідно до якого доходом фізичної особи - підприємця, платника єдиного податку, є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 статті 292. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Оскільки позивач є платником єдиного податку, то включення відповідачем доходу від продажу позивачем нерухомого майна до доходу фізичної особи - підприємця та на цій підставі нарахування зобов`язань з єдиного соціального внеску є очевидно протиправним рішенням відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, дослідивши необхідні для розгляду заяви матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні такого клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.03.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області для фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сформовано та надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23 на суму 34400,52 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 6880,10 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта вданих повноважень, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами чого Державною податковою службою України 15.06.2020 прийнято рішення №19193/6199-00-06-03-01-06, яким спірні рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з донарахуванням йому суми єдиного внеску та застосуванням внаслідок такого донарахування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та заявою про забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, не надаючи оцінку правомірності оскаржуваним рішенням, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст.150 КАС України).

Відповідно до приписів ст.151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України (як суду касаційної інстанції до 15.12.2017) "Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ" від 29.09.2016 №14 забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

З аналізу наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Досліджуючи заяву про забезпечення позову та додані до позовної заяви докази, суд вважає, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, або унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів.

Також, обґрунтування позивача, викладене у заяві про забезпечення позову, ґрунтується лише на його припущеннях про можливість примусового стягнення незаконно нарахованого відповідачем єдиного внеску.

Крім того, суд зазначає, що з даної заяви та додатків до неї не вбачається очевидної протиправності рішень відповідача.

Подання адміністративного позову, предметом якого є визнання рішення протиправним, не є єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності такого рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому, правомірність оскаржуваних рішень встановлюється судом лише під час розгляду справи по суті. Тому і висновок суду про відповідність або невідповідність відповідного рішення нормам законодавства, може бути викладено тільки у рішенні, прийнятому за наслідками розгляду справи.

На переконання суду, задоволення вказаної заяви фактично є вирішенням спору по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.

Таким чином, виключно у випадку узгодження суми боргу (недоїмки), що визначена у вимозі, у контролюючого органу виникає право на звернення її до примусового виконання.

Суд зазначає, що доказів примусового стягнення оскаржуваної суми заборгованості матеріали справи не містять. Сума нарахованого податковою вимогою від 31.03.2020 №Ф-23 боргу оскаржується позивачем у судовому порядку в межах адміністративної справи №460/5464/20, у зв`язку з чим підстави для її примусового стягнення до набрання судовим рішенням законної сили - відсутні.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Сплачена сума судового збору на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.150-157, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №460/5464/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу суду складено 27.07.2020

Суддя С.А. Борискін