Справа № 420/3998/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3998/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України Парфьонова Івана Вікторовича (вул. Г. Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) та Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заподіяної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України Парфьонова Івана Вікторовича в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), в якому просить:

стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, і.п.н. НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (реквізити для сплати: код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_4 , Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області) заподіяні збитки, у зв`язку із втратою речового майна на суму 9610,27 грн. (дев`ять тисяч шістсот десять) гривень 27 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вивченням матеріалів військової частини НОМЕР_1 щодо наявної у частині дебіторської заборгованості встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2019 №317 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом виявлення, під час звільнення солдата ОСОБА_1 , втрати останнім речового майна та майна термін носіння (використання) якого не закінчився, за результатами якого встановлено втрату майна, з урахуванням застосування кратності на загальну суму 9694,94 грн. Також встановлено, що під час проходження військової служби солдату ОСОБА_1 , 06.10.2015 надавалась частина чергової відпустки за 2015 рік до 21.10.2015 та останній повинен був 21.10.2015 повернутися з відпустки на службу до місця служби тимчасового місця дислокації підрозділу, який на той час дислокувався в районі с. Темирівка Гуляйпівського району Запорізької області. Однак, солдат ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Військової присяги, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, з метою ухилитися від проходження військової служби, 21.10.2015 не з`явився з відпустки на службу до місця служби тимчасового місця дислокації підрозділу, який дислокувався в районі с. Темирівка Гуляйпільського району Запорізької області, свої службові обов`язки не виконував, заходи щодо збереження ввіреного йому військового майна не здійснював, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилився від проходження військової служби до 07.07.2017.

Заступник військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України також зазначає, що за час проведення у військовій частині НОМЕР_1 службового розслідування, з даного приводу, місцезнаходження речового майна, отриманого ОСОБА_1 під час проходження військової служби, встановити не вдалось. Факт отримання солдатом ОСОБА_1 речового майна підтверджується атестатом військовослужбовця №77, а також роздавальними відомостями №№142, 143, 145, 149, 2940, а також карткою обліку матеріальних цінностей особистого користування.

Таким чином, за твердженнями позивача, дії солдата ОСОБА_1 виразилися у недбалому ставленні до виконання своїх службових обов`язків, передбачених ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.8, 15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 04.08.2000, та спричинили шкоду Міністерству оборони України та військової частини НОМЕР_1 у вигляді втрати речового майна під час проходження військової служби внаслідок власного недбалого ставлення до військової служби та незаконної відсутності у військовій частині (на місці служби), відповідно до вимог Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 №880 та Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» на загальну суму 9610,27 грн.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 №71 від 06.03.2015 року солдата ОСОБА_1 призначено на посаду старшого навідника 5 обслуги 2 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї і реактивного артилерійського дивізіону, ВОС 140803А, шпк «старший солдат». (а.с. 72)

Як вбачається з витягу з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 №216 від 22.10.2015 року, солдата ОСОБА_1 , оператора 2 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону, вважати незаконно відсутнім на службі з 21 жовтня 2015 року. Підстава: доповідь командира підрозділу №2123 від 22 жовтня 2015 року. (а.с. 73)

Згідно з витягом з Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 №225 від 30.10.2015, солдату ОСОБА_1 , оператора 2 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону, який незаконно відсутній на службі з 21 жовтня 2015 року, призупинено виплату грошового забезпечення з 21 жовтня 2015 року. Підстава: наказ МОУ №686 від 23.12.2010. (а.с. 74)

Відповідно до витягу з Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 №261 від 29.11.2015, солдата ОСОБА_1 , оператора 2 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 2 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону, виведено за штат у розпорядження командира частини. Підстава: наказ командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 30 жовтня 2015 року №94. (а.с. 75).

Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_1 , відповідно до директиви Міністра оборони України від 18 січня 2008 року №Д-322/1/01 «Про організаційні заходи в Збройних Силах України на період 2008/2010 років» створено військову частину НОМЕР_1 . На виконання Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.03.2014 року №322/1/0204 у зв`язку з переходом на штат воєнного часу військовій частині НОМЕР_1 надано умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_5 . В подальшому відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д322/1/5дск та директиви командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 29.04.2017 №Д-5дск військова частина польова пошта НОМЕР_5 перейменована у військову частину НОМЕР_1 . (а.с. 84-85)

Відповідно до вироку Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 06.09.2017 у справі №315/821/17, копія якого до військової частини НОМЕР_1 надійшла 25.04.2019 за супровідним листом з Відділення Військової служби правопорядку Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку від 24.04.2019 №776, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 07.10.2017. (а.с. 81-82)

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №317 від 26.04.2019 року «Про призначення службового розслідування», відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 та на підставі рапорту начальника речової служби тилу лейтенанта ОСОБА_2 , який надійшов на ім`я командира частини 26.04.2019 та зареєстрований в стройовій частині за вхідним №645, встановлено, що під час розрахунку речовою службою тилу військовослужбовців, які у 2015-2016 роках самовільно залишили військову чашину виявлено заборгованість, зокрема за солдатом ОСОБА_1 виявлено втрату речовою майна в сумі 4826,87 грн. та майна, термін якого не закінчився в сумі 4868,07 грн., на загальну суму 9694,94 грн., згідно довідок-розрахунків від 26.04.2019 №№ 210 та 211. З метою підтвердження даного факту, встановлення винних осіб, причин та обстав цього факту, притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності та недопущення подібних випадків в майбутньому наказано призначити службове розслідування стосовно сержанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_1 , солдата ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 за фактом втрати речового майна та майна, термін якого не закінчився, проведення якого доручити головному старшині військової частини старшому прапорщику ОСОБА_6 . (а.с. 39-40).

За результатами службового розслідування складений акт від 02.05.2019 року, на підставі якого прийнято Наказ №118 від 02.05.2019 року «Про результати службового розслідування». (а.с. 41-61).

Так, під час службового розслідування встановлено, що на адресу військової частини надійшли листи від начальника відділення Військової служби правопорядку Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку підполковника ОСОБА_7 з повідомленнями, зареєстровані в стройовій частині військової частині НОМЕР_1 за вхідними №№ 628, 629, 630, 631 від 25.04.2019 року, в яких зазначено результати проведення розшукових заходів відносно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили місця служби у 2015 році, зокрема, щодо сержанта ОСОБА_1 . В ході розшукових заходів було встановлено, що вищезгадані військовослужбовці були засуджені та покарані за ч. 4 ст. 407 «Самовільне залишення військової частини або місця служби» та ч.3 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального Кодексу України про що свідчать копії вироків судів, які також були надіслані разом з повідомленнями начальником відділення Військової служби правопорядку Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Відповідно до пункту «д» пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, у військовій частині розпочато процедуру звільнення з лав Збройних сил України даних військовослужбовців

Також під час службового розслідування встановлено, що після прибуття до військової частини вироків судів про покарання за самовільне залишення військової частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2019 року № 97 сержант ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_5 та солдат ОСОБА_8 звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини IV статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у вигляді обмеження волі).

Начальником речової служби тилу військової частини було складено довідки-розрахунки на даних військовослужбовців. В ході розрахунку було виявлено нестачу у цих військовослужбовців речового майна по речовій службі. Начальником речової служби лейтенантом ОСОБА_2 було написано рапорт, який зареєстровано в стройовій частині вхідним № 645 від 26.04.2019 року, на ім`я командира військової частини про призначення службового розслідування стосовно військовослужбовців, а саме: сержанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_1 та солдата ОСОБА_4 у яких було виявлено заборгованість.

Дані військовослужбовці були призвані військовими комісаріатами до лав Збройних Сил України за мобілізацією та були направлені для проходження військової служби в навчальні центри до військової частини польова пошта НОМЕР_6 (смт. Дівички) та військової частини - польова пошта НОМЕР_7 (смі. Черкаське), де під час проходження військової служби вони відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забезпечувалися речовим майном.

Після закінчення курсів загальновійськової підготовки дані військовослужбовці з навчальних центрів були направлені для подальшого проходження служби у військову частину польова пошта НОМЕР_5 про що свідчать копії наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 06.03.2015 року №71 та від 12.03.2015 року №78.

Після прибуття до військової частини польова пошта НОМЕР_5 цих військовослужбовців було направлено до 1 та 2 реактивних артилерійських дивізіонів військової частини. Під час проходження військової служби в цих підрозділах вони і скоїли самовільне залишення військової частини.

У зв`язку з самовільним залишенням військової частини у 2015 році вищезгадані військовослужбовці були зняті з усіх видів грошового забезпечення відповідно до наказів командира військової частини.

Виходячи з цього, начальником речової служби тилу лейтенантом ОСОБА_2 було складено довідки-розрахунки щодо утримання коштів за речове майно, термін носіння якого не закінчився та утримання коштів за втрачене речове майно, зокрема з солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки-розрахунку №210 від 26.04.2019 солдат ОСОБА_1 отримав в тимчасове користування інвентарне речове майно, яке було ним втрачено, на суму 4826,87 грн. (з урахуванням кратності), а саме: куртка утеплена «Канада» - 1 шт. вартістю 2606,33 грн., штани утеплені «Канада» - 1 шт. вартістю 1534,56 грн., рюкзак військовий «Польща» - 1 шт. вартістю 271,44 грн., казанок алюмінієвий - 1 шт. вартістю 31,11 грн., фляга алюмінієва - 1 шт. вартістю 22,22 грн., чохол до фляги алюмінієвої - 1 шт. вартістю 0,78 грн., рушник бавовняний - 1 шт. вартістю 4,98 грн., костюм для захисту від води 1 к-т вартістю 308,78 грн., шолом сталевий - 1 шт. вартістю 46,67 грн.

Згідно довідки-розрахунку № 211 від 26.04.2019 солдат ОСОБА_1 повинен відшкодувати вартість виданих йому предметів речового майна, термін носіння якого не скінчився на суму 4868,07 грн., а саме: костюм літній польовий - 1 к-т вартістю 560,00 грн., шапка-феска трикотажна - 1 шт. вартістю 34,99 грн., шапка із штучного хутра - 1 шт. вартістю 31,64 грн., черевики з високими берцями - 1 пара вартістю 984,64 грн., черевики з високими берцями - 1 пара вартістю 1476,96 грн, куртка утеплена польова 1 шт. вартістю 11781, 76 грн., штани утеплені польові 1 шт. вартістю 586,00 грн., ремінь брючний 1 шт. вартістю 0,93 грн., шкарпетки бавовняні 1 пара вартістю 4,27 грн., шкарпетки напівбавовняні 1 пара вартістю 6,88 грн.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №118 від 02.05.2019 року наказано:

- керуючись вимогами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВР України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні його вартості, затвердженим постановою КМУ від 02.11.1995 року №880, притягнути солдата ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 9694,94 грн. з урахування кратності;

- занести в книгу обліку грошових стягнень та нарахувань суму заборгованості яка рахується за солдатом ОСОБА_1 за втрачене речове майно на суму 4826,87 грн. з урахуванням кратності та за речове майно, термін носіння якого не закінчились на суму 4868,07 грн. Всього на загальну суму 9694,94 грн.

- занести до книги обліку втрат військового майна речової служби тилу частини наступне речове майно, яке було втрачене солдатом ОСОБА_1 : куртка утеплена «Канада» - 1 шт. вартістю 2606,33 грн., штани утеплені «Канада» - 1 шт. вартістю 1534,56 грн., рюкзак військовий «Польща» - 1 шт. вартістю 271,44 грн., казанок алюмінієвий - 1 шт. вартістю 31,11 грн., фляга алюмінієва - 1 шт. вартістю 22,22 грн., чохол до фляги алюмінієвої - 1 шт. вартістю 0,78 грн., рушник бавовняний - 1 шт. вартістю 4,98 грн., костюм для захисту від води 1 к-т вартістю 308,78 грн., шолом сталевий - 1 шт. вартістю 46,67 грн.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2019 №97 солдата ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді обмеження волі) пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з виключенням із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та направленням на військовий облік до Миколаївського РВК Одеської області. (а.с. 76).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Згідно зі статтею 27 Статуту військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення. (ст. 127 Статуту).

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, унормовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995р. №243/95-ВР (надалі Положення №243/95-ВР).

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (п. 2 Положення №243/95-ВР).

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності (п. 3 Положення №243/95-ВР).

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (п.8 Положення №243/95-ВР).

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (п. 10 Положення №243/95-ВР).

Вичерпний перелік підстав застосування повної матеріальної відповідальності визначений п. 13 Положення №243/95-ВР.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

- приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

- заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (п. 13).

Так, протиправна поведінка відповідача та умисне ухилення від проходження військової служби, внаслідок чого втрачено речове майно, належне військовій частині підтверджується матеріалами службового розслідування та вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області.

Факт отримання солдатом ОСОБА_1 речового майна підтверджується атестатом військовослужбовця №77, а також роздавальними (здавальними) відомостями №№ 142, 143, 145, 149, 2940, а також карткою обліку матеріальних цінностей особистого користування. (а.с. 62-71).

Відповідно до довідки-розрахунку №210 від 26.04.2019 солдат ОСОБА_1 отримав в тимчасове користування інвентарне речове майно, яке було ним втрачено, на суму 4742,20 грн. (без урахування кратності).

Згідно довідки-розрахунку № 211 від 26.04.2019 солдат ОСОБА_1 повинен відшкодувати вартість виданих йому предметів речового майна, термін носіння якого не скінчився на суму 4868,07 грн.

Доказів добровільного відшкодування заподіяних збитків у зв`язку з втратою речового майна відповідачем до суду не надано.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем до суду також не надано.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожні докази, які є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України Парфьонова Івана Вікторовича (вул. Г. Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) та Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заподіяної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (реквізити для сплати: код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , р/р UA04054464, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області) заподіяні збитки, у зв`язку із втратою речового майна на суму 9610 (дев`ять тисяч шістсот десять) гривень та 27 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.