Справа № 540/1879/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/1879/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алліан» до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третіх осіб - ДП «Сетам» Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про зобов`язання припинити заходи митного контролю,

встановила:

16 липня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Алліан" (надалі - позивач, ТОВ "Алліан"), яке діє через адвоката Коновалова О.В. (надалі - представник позивача) звернулось до суду з позовом до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (надалі - відповідач, Митниця), за участю третіх осіб - ДП "Сетам" Міністерства юстиції України ( надалі - третя особа-1), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській област, ( надалі - третя особа -2), у якому просить:

- зобов`язати Митницю ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі припинити заходи митного контролю стосовно морського наливного танкеру "Borislav" ІМО8711954, який належить товариству з обмеженою відповідальністю "Алліан" на праві власності;

- визнати морський наливний танкер "Borislav" ІМО8711954, який належить товариству з обмеженою відповідальністю "Алліан" на праві власності таким, що перебуває у вільному обігу на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства ( п. 4 ч.1. цієї статті).

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшла висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позову, підставою звернення до суду з вказаними вимогами є за позицією позивача незаконна відмова Митниці щодо вивільнення нафтоналивного танкеру "BORISLAV" з-під митного контролю і випуску його для вільного обігу на території України, право власності щодо якого набуло ТОВ "Алліан" за результати електронних торгів СЕТАМ, що підтверджується актом про проведення електронних торгів від 18.10.2017 р. При цьому, позивач стверджує, що ТОВ "Алліан" не є особою, яка ввезла зазначене майно на митну територію України, не є представником такої особи, відповідно відсутнє і зобов`язання щодо сплати митних платежів та витрат на зберігання спірного майна відповідно до податкового (митного) законодавства, як цього вимагає Митниця. З огляду на вказані обставини та керуючись ст.ст. 316,317, 319,321 ЦК України позивач вважає, що перебування вказаного майна під митним контролем після набуття права власності на нього ТОВ "Алліан" і не допуск для вільного обігу зазначеного майна на територію України грубо порушує гарантоване законом право власності та створює, крім шкідливих наслідків для товариства, як для власника, ще й негативний авторитет як митної служби і системи електронних торгів арештованим майном, так і системи державних органів в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом ( п. 5 ч. 1 ст. 4 КАС України)

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір ( п.1 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу).

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій ( абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Тобто при розгляді конкретного спору суду необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Відповідно приватні спори підлягають вирішенню в іншому судовому порядку.

З огляду на предмет заявлених позовних вимог та підстави, якими вони обґрунтовуються, суддя вважає, що спір має характер приватноправового, що підтверджується позицією позивача про відсутність між ним та Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі правовідносин, які регулюються митним законодавством, зокрема, щодо ввезення на митну територію України нафтоналивного танкеру "BORISLAV" і як наслідок виникнення у нього обов`язку щодо подання митної декларації та сплати митних платежів, відповідно до положень Митного кодексу України. Натомість позивач стверджує, що такий обов`язок наявний у особи, яка ввезла майно на митну територію України, тобто у колишнього власника або уповноваженої ним особи та у особи, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 МК України (організатора електронних торгів, переможцем яких став ТОВ «Алліан») (ст. 265. 276 МК України).

Як зазначалось вище, справу адміністративної юрисдикції розуміють, як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте, сама лише його участь у спорі не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, яка полягає у тому, що участь у спорі суб`єкта владних повноважень як сторони справи ще не означає, що таки спір є публічно-правовий. При визначенні виду судочинства необхідно з`ясувати у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Необхідно також враховувати який спосіб захисту порушеного права обирається у позові. Якщо у справі спір про право і таке право цивільне, то такий спір повинен вирішуватися в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Отже, у контексті спірних правовідносин вбачається, що позивач просить про захист саме свого цивільного права, як власника нафтоналивного танкеру "BORISLAV", який на теперішній час перебуває під митним контролем внаслідок заявленого ТОВ " Смарт - Мерітйам Груп " у митний режим переробки на митній території за митною декларацією №508040001/2016/001679 від 29.04.2016 року відповідно до наданого дозволу на проведення операції з переробки №337/10/63-30 від 28.04.2016 р.

Підтвердженням вказаному є позовна вимога позивача щодо визнання морського наливного танкеру "Borislav" ІМО8711954, який належить ТОВ "Алліан" на праві власності таким, що перебуває у вільному обігу на території України.

З урахуванням вищевказаного, позивач звертається до суду не в якості сторони в публічно-правових відносинах, а в якості власника майна, який прагне усунути перешкоди в користуванні цим майном. Наведене підтверджується обґрунтуванням позовних вимог з посиланням на ст.ст. 316,317, 319,321 ЦК України.

Суддя зазначає, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення тощо ( частина 2 ст. 20 ГК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Також слід врахувати, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно із ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, зазначивши у п.п. 22-24 рішення наступне:

"Суд знову зазначає, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 (див. рішення у справі "Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії" від 19 грудня 1997 року, п. 37).

Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії", заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", N N 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)"."

Зазначена правова позиція Європейського суду з прав людини дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін щодо доведення, як в даному випадку, своїх позицій з питань правомірності набуття права власності, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, суддя вважає, що позивач помилково уважає цей спір публічно-правовим, оскільки за своєю суттю є приватноправовим спором щодо захисту порушених прав власності ТОВ "Алліан", а тому заявлені позивачем до розгляду позовні вимоги не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи. ( п. 6 ч. 1 цієї статті).

Статтями 4, 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, а отже, розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Тобто критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

З огляду на суб`єктний склад сторін та сутністю спору суддя вважає, що дані спірні правовідносини підлягають розгляду за нормами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статі 294 КАС України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 167, 170, 171, 243, 248 КАС України, суддя -

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алліан» до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третіх осіб - ДП «Сетам» Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про зобов`язання припинити заходи митного контролю.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 108020000