Справа № 755/8482/20
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/8482/20
Провадження №2-а/755/305/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що перебувала на території України з порушенням терміну перебування для іноземних громадян, у зв`язку з чим 12 грудня 2019 року звернулася самостійно до відповідача з проханням скласти на неї протокол про адміністративне правопорушення. 12.12.2019 відносно неї було складено адміністративний протокол та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. Того ж дня вона сплатила штраф та 14 грудня 2019 здійснила виїзд з території України. У лютому 2020 року на території Російської Федерації вона уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 року в Україні народила дитину. 20 березня 2020 року вона разом із чоловіком та дитиною здійснила в`їзд на території України, однак на кордоні їй було повідомлено, що у базі даних прикордонної служби України міститься рішення про заборону на в`їзд на територію України терміном на 3 роки. Про таке рішення їй нічого відомо не було. Після довгих умовлянь та переговорів її з маленькою дитиною пропустили на територію України та повідомили про необхідність термінового звернення до суду для оскарження заборони.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 10 липня 2020 року та роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи, а також витребувано Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області копію рішення від 12 грудня 2019 року про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду, прийняте у відношенні громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відміткою про отримання нею примірника цього рішення.

Копію ухвали суду відповідачем на електронну скриньку отримано 06 липня 2020 року. В той же час, станом на 10 липня 2019 року відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, докази витребувані судом не надав, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 20 липня 2020 року.

У судове засідання 20 липня 2020 року позивач не з`явилась, подана до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання 20 липня 2020 року не з`явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представників в різних судах м. Києва, а також у проведенні цільових профілактичних заходах. До клопотання долучив документи, що були витребувані судом відповідно до ухвали від 01 липня 2020 року а саме: копію паспорту гр. ОСОБА_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копію пояснень ОСОБА_5 , копію рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. ОСОБА_5 , копію протоколу про адміністративне правопорушення, копію постанови про накладення адміністративного стягнення, копію квитанції про оплату штрафу, копію повідомлення щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, копі. Доручення. При цьому відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів, які б свідчили поважність причин не явки не подав.

За вимог ч.2 ст. 288 КАС України адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

В той же час, враховуючи засади (принципи) адміністративного судочинства, верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, розумності строків розгляду справи судом, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутність сторін, оскільки усі учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, позивач у подані заяві просить справу розглянути за відсутності сторони позивача, позов підтримує, а відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався та не забезпечив участь у справі свого уповноваженого представника, доказів поважності причин не явки до суду не подав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що 12 грудня 2019 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Пясковською О. В. відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 12.12.2019 о 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянку РФ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порушила правила перебування іноземців, а саме проживала без документів на право проживання в України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Постановою першого заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Пустовіт О.О . від 12 грудня 2019 року громадянку Російської Федерації ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

12 грудня 2019 року ОСОБА_5 сплатила штраф в сумі 1 700 грн.

12 грудня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пясковською О.В. прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язано її покинути територію України у термін до 27.12.2019 року, та заборонено в`їзд на територію України строком на 3 роки до 12.12.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 12.12.2019 по АДРЕСА_1 було виявлено громадянку РФ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в України. У ході опитування гр. РФ ОСОБА_5 пояснила, що в Україну прибула в 2016 року з приватною метою в гості до бабусі, громадянки України ОСОБА_8 . Кордон України перетнула через ПП «Хутір Михайлівський» потягом. Після закінчення строку перебування не виїхала через необхідність доглядати бабусю, яка через похилий вік та поганий стан здоров`я не могла сама себе обслуговувати. В 2018 році бабуся померла. На той час вона була вже вагітна. Стосунки з батьком майбутньої дитини не склалися, після народження дитини вони розійшлися. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька - ОСОБА_9 . Офіційно не працює. Проживає в приватному будинку своєї бабусі, що залишився після її смерті, за адресою: АДРЕСА_2 . Щоб заробити на проживання, працювала на дому швачкою, брала приватні замовлення на пошиття одягу. Рідних та близьких осіб на території України більше не має. Будинок після смерті бабусі не успадкувала. Дій щодо легалізації свого становища на території України не приймала. Документів для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну не подавала. Власного житла не має. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянка РФ ОСОБА_5 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище гр. РФ ОСОБА_5 , свідчать про те, що нею порушені вимоги ст. 4, ст. 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

З наведеного вбачається, що на момент прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, остання перебувала на території України без законних на те підстав та її дії порушували законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що знайшло своє відображення в оспореній постанові та підтверджено як матеріалами справи так і позивачем у позові. За вказаних обставин, суд вважає що відповідач правомірно прийняв рішення про примусове повернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_5 до країни походження або третьої країни та дане рішення виконане позивачем добровільно.

Щодо позовних вимог в частині заборони позивачу на в`їзд на територію України терміном на 3 роки, то суд зазначає наступне.

Як роз`яснено в п.18 Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої

заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

-в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

-якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

-якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

-якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

-якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

-якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

-якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 12 грудня 2019 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пясковською О.В. рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянки РФ ОСОБА_5 із забороною в`їзду на територію України строком на 3 роки до 12.12.2022 року, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави ні мотиви з яких останній виходив приймаючи рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на 3 роки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача в цій частині позовних вимог, тоді як дане спростування, відповідно до ст. 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наведеного, суд вважає, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки РФ ОСОБА_5 в частині заборони останній в`їзду на територію України строком на 3 роки до 12 грудня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пясковської О.В. від 12 грудня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянці Російської ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на 3 роки до 12 грудня 2022 року.

В іншій частині рішення головного спеціаліста відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та радмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пясковської О.В. від 12 грудня 2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залити без змін, а позов в частині примусового повернення до країни походження або третьої країни, без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: