Справа № 260/152/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/152/20 пров. № А/857/7167/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліш М.А., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі № 260/152/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Ващилін Р. О.,

час ухвалення рішення - 12:00 год,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Одеської митниці ДФС, в якій просив: 1) визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 №UA500010/2018/000279; 2) стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС кошти на відшкодування шкоди у розмірі 374730,23 грн..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Одеську митницю Держмитслужби.

02 квітня 2020 року Одеська митниця Держмитслужби надіслала до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду з мотивів пропуску позивачем 6-місячного строку звернення до суду. В даній заяві заявник зазначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав ще 10 грудня 2018 року, коли ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Укрнафт» залишено без руху. Крім того, з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 позивач мав дізнатися про те, що затримка була спричинена Одеською митницею ДФС на підставі листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.11.2017. Цей факт був відомий як ТзОВ «Укрнафт», так і ФОП ОСОБА_1 ще під час розгляду справи №804/670/18. Позивач об`єктивно мав можливість знати про обставини порушення його прав ще з моменту затримки транспортного засобу - 23 лютого 2017 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року задоволено частково клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду.

Залишено без розгляду позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби в частині визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 №UA500010/2018/000279.

Не погодившись з ухвалою суду, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду як протиправну.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до моменту прийняття постанови Північним апеляційним господарським судом від 23.09.2019 у справі №904/5424/18 в апелянта не було сумнівів в невинуватості Одеської митниці ДФС. На думку апелянта, він не міг дізнатись про вину Одеської митниці ДФС з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019, адже рішення суду першої інстанції без надання йому оцінки судами апеляційної і касаційної інстанції не може бути преюдиційним. Також зазначає, що спершу позивач вживав досудові заходи для відшкодування за простій транспорту.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Судові засідання щодо розгляду апеляційної скарги були призначені на 20.07.2020 та 27.07.2020, та проведені без участі представників сторін. Колегія суддів вважає необґрунтованим клопотання представника позивача адвоката Попюк М.І. про відкладення розгляду справи, а тому залишає його без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд заяви за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 22 вересня 2017 року між ФОП ОСОБА_1 (експедитор) та ТзОВ «Укртафт» (замовник) було укладено договір-доручення №13-17/3, за умовами якого замовник доручає експедитору організувати транспортно-експедиційне обслуговування вантажів, наданих ним для перевезення автомобільним транспортом згідно заявки.

На виконання умов даного договору ФОП ОСОБА_1 за допомогою транспортного засобу Daf державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 здійснено перевезення вантажу з м. Тбілісі (Грузія) до м. Одеса.

Однак в ході доставки вантажу до місця призначення на території Одеського морського торговельного порту ТзОВ «Євротерминал», що відноситься до відділу митного оформлення №1 митного поста «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС, у зв`язку з нездійсненням митного оформлення товару за електронною митною декларацією №UA500010/2018/000279 від 18.01.2018 відбувся простій транспортного засобу позивача.

Митне оформлення товару за електронною митною декларацією № UA500010/2018/000279 від 18.01.2018 завершено Одеською митницею ДФС лише 03 вересня 2018 року.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту позовної заяви оскаржена в даній адміністративній справі бездіяльність тривала у період з 23 листопада 2017 року по 07 вересня 2018 року. Разом з тим, з даним адміністративним позовом до суду позивач звернувся тільки 15 січня 2020 року, тобто з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З матеріалів справи видно, що предметом спору в цій справі є визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення згідно електронної митної декларації (ЕМД) від 18.01.2018 №UA500010/2018/000279 та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС коштів на відшкодування шкоди у розмірі 374730,23 грн..

Згідно позовної заяви, оскаржена в даній адміністративній справі бездіяльність тривала у період з 23 листопада 2017 року по 07 вересня 2018 року, однак з даним адміністративним позовом до суду позивач звернувся тільки 15 січня 2020 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що митне оформлення товару являється триваючим процесом, що завершується випуском такого у вільний обіг та, відповідно, завершенням періоду простою транспортного засобу, що його перевозить. Митне оформлення товару за електронною митною декларацією №UA500010/2018/000279 від 18.01.2018 було завершено 03.09.2018. Дана обставина була доведена до відома позивача Одеською митницею ДФС листом-відповіддю №5706/10/15-70-61 від 08.11.2018 на його інформаційний запит.

Листом Одеської митниці ДФС № 4586/10/15-70-61-01-19 від 20.05.2019 позивача повідомлено про те, що транспортний засіб Daf державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 надійшов до зони митного контролю у зоні діяльності митного поста «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС 23 листопада 2017 року та перебував на території вантажного комплексу ТОВ «Євротерминал» до 07 вересня 2018 року. Митне оформлення товару за електронною митною декларацією №UA500010/2018/000279 від 18.01.2018 завершено 03.09.2018.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі №804/670/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафт» до Одеської митниці ДФС, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року, було визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 №UA500010/2018/000279.

Позивачу було відомо про існування наведених вище рішень судів, що ним не заперечується.

Так, в ході розгляду господарської справи №904/5424/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафт» судом досліджувалися питання протиправності бездіяльності Одеської митниці ДФС, встановлені в адміністративній справі №804/670/18. Рішення суду в адміністративній справі №804/670/18 набрало законної сили 28 серпня 2018 року.

Таким чином, на момент розгляду господарської справи №904/5424/18 в суді першої інстанції та при прийнятті таким рішення 18 червня 2019 року ФОП ОСОБА_1 знав про визнану Дніпропетровським окружним адміністративним судом протиправність бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо нездійснення митного контролю та митного оформлення за електронною митною декларацією (ЕМД) від 18.01.2018 №UA500010/2018/000279. Однак, ФОП ОСОБА_1 у встановлений КАС України строк не звернувся до суду з позовом.

Апелянт стверджує, що тільки після прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови від 23.09.2019 у справі №904/5424/18, де було зроблено висновок про відсутність вини його контрагента в простої транспортного засобу, він зрозумів, що у нього виникли підстави вимагати відшкодування вартості такого саме від Одеської митниці ДФС. Тобто, позивач фактично ототожнює початок перебігу строків звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення митного оформлення товару з моментом встановлення рішенням суду відсутності вини ТзОВ «Укртафт» в простої транспортного засобу.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки ФОП ОСОБА_1 помилковими, оскільки питання фактичного моменту встановлення протиправності бездіяльності митного органу щодо несвоєчасного митного оформлення товару за поданою митною декларацією (та відповідно обізнаності позивача із зазначеним фактом) в даному випадку не пов`язано з моментом встановлення відсутності вини в діях контрагента позивача за укладеним договором на транспортно-експедиційне обслуговування.

Як вірно вказано судом першої інстанції, з моменту встановлення рішенням суду відсутності вини з боку ТзОВ «Укртафт» починається перебіг строків звернення до суду саме із зверненою до Одеської митниці ДФС вимогою майнового характеру щодо відшкодування завданої, на думку позивача, шкоди, однак не з вимогою про визнання бездіяльності протиправною, про яку позивачу було відомо раніше.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду з приводу порядку обрахунку строків звернення до суду, висловленій в постановах у справах №П/811/207/17 від 08 серпня 2019 року та №804/516/17 від 05 листопада 2019 року.

Необізнаність особи з порядком відшкодування завданої шкоди не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, про яку такій особі було відомо раніше.

Жодних поважних причини пропуску строку звернення до суду в частині оскарження протиправності бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо несвоєчасного митного оформлення товару позивач не навів. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи пропуск позивачем 6-місячного строку звернення до суду з позовною вимогою в частині оскарження протиправності бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо несвоєчасного митного оформлення товару, судом першої інстанції правильно залишено без розгляду позов ФОП ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Одеської митниці Держмитслужби в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду частини позовних вимог, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ст. 243, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі № 260/152/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду з підстав, визначених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27 липня 2020 року.