Справа № 380/3859/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3859/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення коштів.

Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 11.06.2020 за вх. №28959, просить суд:

- розглянути позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання;

- визнати протиправними дії відповідача стосовно позивача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2019;

- стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.08.2019 у сумі 131840,04 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме: витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи №2705 від 04.05.2020 у розмірі 1961,28 грн. та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу з ОСОБА_1 не проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, яка була гарантована чинним законодавством. Позивач звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому індексації грошового забезпечення, однак у задоволенні його заяви відмовлено. У період з грудня 2018 року по серпень 2019 позивачу відповідачем виплачено 977,85 грн. Згідно з висновком економічної експертизи сума індексації належна до виплати позивачу за період з січня 2016 року по серпень 2019 року становить 132817,89 грн. Таким чином на користь позивача слід стягнути 131840,04 грн.

Оскільки вказане порушує права позивача, він звернувся за їх захистом до суду.

Ухвалою суду від 26.05.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами.

18.06.2020 за вх. №30360 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач вказав, що позивач пропустив строк звернення до суду, а заяви про поновлення пропущеного строку він не подавав.

Вважає, що провини ВЧ НОМЕР_1 у не проведенні індексації грошового забезпечення у січні 2016 року березні 2018 року немає, оскільки існувала пряма вказівка вищих органів військового управління щодо призупинення її нарахування і виплати. З березня 2018 року і по жовтень 2018 року виплата індексації не проводилася, оскільки поріг індексації не був перевищений. Розрахунок індексації грошового забезпечення, який надано у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи не відповідає вимогам чинного законодавства, є необґрунтованим і не може визначати розмір індексації.

З позиції відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач також не погоджується із витратами на професійну правничу допомогу, оскільки вважає такі неспівмірними із складністю справи, предметом позову, виконаним обсягом робіт адвокатом. Просив у випадку прийняття рішення не на користь відповідача, зменшити розмір відповідних витрат. Зазначив, що відповідач фінансується з бюджету і відшкодування відповідних витрат може призвести до неефективного використання коштів.

22.06.2020 за вх. № 31100 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено таке.

З позиції позивача, питання строку звернення до суду із позовом щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення регулюється саме приписами ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, тобто не обмежується будь-якими строками.

Складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення. Індексація заробітної плати є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитися від взятих на себе зобов`язань, шляхом відмови виділити відповідні грошові зобов`язання без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Також зазначено, що не зазначення у резолютивній частині рішення чіткої суми індексації або хоча б базового місяця для її нарахування неминуче призведуть до зловживання стороною відповідача, оскільки він самостійно може нарахувати та виплатити таку суму індексації, яка на його переконання має бути виплачена, а не відповідно до законодавства.

Висновок експерта є достатнім та належним доказом у цій справі, є обґрунтуванням для нарахування суми індексації, а також базового місяця обчислення індексації січень 2008 року.

У вказаній відповіді на відзив представник позивача також зазначив про обґрунтованість понесених витрат на правову допомогу.

Просив позов задовольнити.

30.06.2020 за вх. №32264 від відповідача надійшло заперечення у справі. Зазначив, що «заробітна плата» та «грошове забезпечення» не є тотожними поняттями, а тому застосування положень нормативно-правових актів України та судових рішень у справах пов`язаних з виплатою заробітної плати у даному випадку є невірним.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України протягом тривалого часу, отримував індексацію, знав про порядок її призначення, зокрема. До нього доведено роз`яснення ФЕУ ПСЗСУ від 04.01.2016 за №248/3/3/1/2 про припинення нарахування індексації в січні 2016 року.

Відповідач зазначає, що жодного обґрунтування чому базовим місяцем є січень 2008 року позивач не навів. Крім того аналіз чинного законодавства свідчить про те, що обов`язок проводити індексацію грошового забезпечення та визначати суму індексації та базовий місяць для обчислення індексації покладено саме на підприємства, організації, установи незалежно від форм власності.

Також зазначено, що у цій категорії справи існує значна кількість судових рішень, що значно спрощує надання послуг адвокатом. У випадку прийняття рішення не на користь відповідача, просив зменшити суму понесених витрат, які слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до приписів ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву на позовну заяву, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України та згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 25.11.2016 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій /а.с.26/.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №170 від 31.07.2019, командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_3 звільненого наказом Командування Повітряних Сил Збройних Сил (по особовому складу) від 08.06.2019 №271 у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу визнано таким, що справи та посаду здав. З 03.08.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечення /а.с.10/.

Відомості про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 03.08.2019 відповідач на вимогу суду не надав (п. 4 ухвали суду від 26.05.2020).

Позивач стверджує, що звертався до відповідача щодо виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період, однак йому відмовлено відповідачем. Такі докази позивачем до матеріалів справи не долучені.

У матеріалах справи міститься лист №350/489/55пс від 21.01.2020 щодо надання інформації про грошове забезпечення /а.с.23/.

Судом згідно з довідкою №350/489/47/42пс від 20.01.2020 встановлено виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період з грудня 2018 року по липень 2019 року включно /а.с.24-25/.

Оскільки позивач вважає, що при звільненні йому не виплачено усіх належних до виплати сум, що є порушенням його прав, звернувся до суду із цим позовом.

Стосовно строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в п. 2.3 мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 від 15.10.2013 вказав, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

В цьому ж Рішенні Суд також вказав, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України при тлумаченні ст. 233 КЗпП України виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Таким чином в цій статті КЗпП Украни встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Застосування до позову про стягнення невиплаченої військовослужбовцям індексації грошового забезпечення лише ч. 2 ст. 122 КАС України, спричинить необґрунтоване обмеження їхніх прав.

Відповідно ж до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, оскільки даний позов пов`язаний з порушенням законодавства про оплату праці (невиплата індексації грошового забезпечення), то подання позову щодо стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення не обмежується будь-яким строком, а тому посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, визначений ст.122 КАС України є помилковими та безпідставними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі Закон України №108/95-ВР).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України №108/95-ВР заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 33 Закону України №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.

Частиною 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII). Згідно зі ст. 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено ст. 12 Закону №2011-XII. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно зі ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 2, ч. 1 ст. 4 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

З аналізу вказаних норм слідує, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.

Частиною 2 ст. 5 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 №491-IV. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

Тобто сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Таким чином індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ненарахування та невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2015 у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 825/874/17.

Судом зі змісту довідки про грошове забезпечення позивача за період 2016-2019 років від 20.01.2020 /а.с.24-25/ встановлено, що позивачу за період з січня 2016 року по листопад 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

У період з грудня 2018 року по липень 2019 позивачу виплачувалася індексація у сумах, вказаних у цій довідці.

Позивач не навів аргументів чому суми у довідці від 20.01.2020 є невірними, обчислені з порушенням вимог законодавства, а тому суд вважає такі безпідставними.

З огляду на викладене дії відповідача за цей період не можуть вважатися протиправними, а підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату індексації у вказаному періоді відсутні.

Своєю чергою відомості про здійснення нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 відсутні, відповідач такі обставини жодним чином не аргументував. А тому дії щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у вказаному періоді є протиправними.

Суд вважає за доцільне зауважити що відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Суд зауважує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Викладене в сукупності свідчить про те, що доводи відповідача щодо відсутності коштів для виплати індексації судом не заслуговують на увагу, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Також з огляду на вказане вище, суд критично оцінює покликання відповідача на розпорядження та вказівки вищих органів військового управління щодо призупинення нарахування та виплати індексації.

Враховуючи те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, враховуючи протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

При цьому слід зауважити, що суд вважає вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з індексації грошового забезпечення в конкретній сумі є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки нарахування сум є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Суд зазначає, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

Суд також залишає поза увагою покликання на визначення базового місяця та аргументації позивачем його конкретної позицій, оскільки такі позовні вимоги не викладені ні у позовній заяві, ні у заяві про зменшення позовних вимог.

Питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача саме при нарахуванні таких сум, а тому доводи позивача в цій частині є передчасними, оскільки індексацію грошового забезпечення відповідачем ще не нараховано.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до норм ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач звільнений від сплати судового збору у цьому спорі, тому підстав для розподілу судового збору немає. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз. Суд враховує, що висновок експерта в цій справі не оцінювався як доказ, оскільки суд дійшов висновку про передчасність вимог позивача про стягнення з відповідача конкретних сум коштів, тому витрати представника позивача на проведення судово-економічної експертизи покладаються на нього. Сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір №263 про надання правової допомоги від 24.12.2019; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 08.05.2020 серії ВС №1023562 адвокатом Ревером С.В.; копію свідоцтва про право на заняття ОСОБА_2 адвокатською діяльністю від 21.02.2018 серії ЛВ №000876; акт виконаних робіт від 08.05.2020; копію квитанції про здійснення електронного переказу позивачем на користь АО «Мицик та Партнери», за надання правової допомоги згідно з договором №263 на суму 8000,00 грн. від 12.05.2020 №0.0..1 (дублікат квитанції).

Відповідно до умов договору №263 від 24.12.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Мицик і Партнери» (виконавець), відповідно до якого виконавець зобов`язується надати клієнту правову допомогу на умовах і порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Судом встановлено, що ордер від 21.02.2020 видано на підставі Договору №263 від 24.12.2019 адвокату Реверу С.В .

Зі змісту акта виконаних робіт від 08.05.2020 з`ясовано, що адвокат надав такі послуги із зазначенням витраченого часу на їх реалізацію:

- надав консультацію та узгодив правову позицію у спірних правовідносинах - 1 год.;

- оформив заяву від імені позивача до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення - 1 год.;

- опрацював нормативно-правові акти щодо соціального і правового захисту військовослужбовців, а також індексації грошових коштів доходів населення - 1 год.;

- пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень практики в аналогічній категорії справ, пошук судових рішень Конституційного Суду України, а також Європейського суду з прав людини, які стосуються гарантій соціальної захищеності військовослужбовців 2 год.;

- склав позовну заяву - 3 год.

Також у вказаному акті зазначено, що розрахунок здійснено відповідно до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: вартість 1 год. - 1000,00 грн.; сума до оплати за виконану роботу становить 8000,00 грн. за 8 год. виконаної роботи.

Вказані послуги адвоката позивачем оплачено в повному обсязі, що підтверджується копією вказаного вище платіжного документа.

Отже витрати в розмірі 8000,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката дійсно понесені позивачем та підтверджено належними і допустимим доказами.

Відповідач у своєму відзиві не погоджується з понесеними витратами на професійну правничу допомогу та їх стягненням за рахунок його бюджетних асигнувань. Вважає такі неспівмірними.

Відповідач вказав, що ця справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. За цією категорією справ існує значна кількість судових рішень різних інстанцій, що значно спрощує надання правової допомоги. Покликання відповідача на те, що розрахунок суми індексації виконано за рахунок онлайн калькуляторів.

Вартість наданих послуг і виконаних робіт є необґрунтованою і занадто високою. Просив зменшити розмір понесених судових витрат на правничу допомогу.

Дослідивши вказані вище письмові докази та доводи відповідача, суд вважає таке частково обґрунтованим з огляду на таке.

Дійсно предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

З позиції суду такі послуги як надання консультацій та узгодження правової позиції - 1 год., опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців, пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень практики в аналогічній категорії справ - 2 год., є частиною етапу підготовки позовної заяви до суду, на які адвокат за актом витратив 3 години.

Крім того аналогічною є позиція суду щодо оформлення заяви до відповідача, якої до матеріалів справ не надано та на яку витрачено 1 годину часу.

Тобто з позиції суду підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Відтак суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 2000,00 грн.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 04.11.2019 (справа №9901/264/19).

Оскільки позивач, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався, а отже, не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з з 01.01.2016 по 30.11.2018.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 .

4. У задоволенні інших вимог позовної заяви відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

6. Витрати на проведення судово-економічної експертизи покласти на позивача.

7. Судовий збір зі сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2020.

Суддя Кравців О.Р.