Справа № 520/8978/2020
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р. № 520/8978/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, оф.19), третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (м. Київ, вул. Січових стрільців, 37/41) про визнання дій протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни щодо винесення постанови від 16.08.2020 про відкриття виконавчого провадження № 59825194 та винесені ним у подальшому постанови від 16.08.2020 про стягнення із боржника основної винагороди; від 20.12.2019, 30.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату боржника та протиправними і скасувати їх.

За правилами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

29.07.2020 до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов разом з матеріалами виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи адміністративного позову, відзив на позов та надані сторонами докази, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. від 16.08.2019 було відкрито виконавче провадження № 59825194 з примусового виконання виконавчого напису №3282, виданого 02.08.2019 приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчик В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіиі фінанс» заборгованості в розмірі 27408,53 грн.

Постановою від 16.08.2019 з ОСОБА_1 було стягнуто основну винагороду у сумі 2740,85 грн.

20.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , яка отримує дохід від ТОВ «Реван» (м. Харків, вул. В. Зубенка, 31 А. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.ст.68, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» на користь стягувача, у першу чергу: витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Постановою від 30.01.2020 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 із сплати витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400 грн.

Не погоджуючись із постановами відповідача від 16.08.2020 про відкриття виконавчого провадження №59825194 та про стягнення із боржника основної винагороди та від 20.12.2019 від 30.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату боржника, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що наприкінці червня 2020 року позивачу з місця роботи стало відомо про здійснення відрахувань із заробітної плати за постановою приватного виконавця, які вона не отримувала. Про існування ВП №59825194 позивачу стало відомо з Єдиного реєстру виконавчих проваджень після звернення 01.07.2020 за професійною правничою допомогою. 13.07.2020 у відповідь на запит адвоката було отримано копії процесуальних документів від приватного виконавця, а також копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач вказує, що у відповідача не було підстав для відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі у місті Києві, оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент відкриття виконавчого провадження на території виконавчого округу міста Києва у ОСОБА_1 . було відсутнє майно, дохід, або наявні грошові кошти у банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини склались з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса, відтак при вирішенні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно із статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VII (далі - Закон № 1403-VII) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються, зокрема, виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

За змістом постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59825194 від 16.08.2019 року, вказана постанова прийнята приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. Відтак, виконавчим округом приватного виконавця Юхименко О.Л. є місто Київ.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 1403-VII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 1403-VII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

В силу вимог ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону № 1403-VII та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, як видно зі змісту наведеної вище частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIIІ, якщо місце проживання, перебування боржника-фізичної особи та місцезнаходження боржника-юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом встановлено, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувалася тим, що стягувач у заяві просив відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (рахунку) боржника.

Відповідач у відзиві вказує, що у вищевказаній заяві за вих. № 1099/ПВ/19 від 05.08.2019, стягувач повідомив приватного виконавця Юхименко О.Л. про те, що у боржника, ОСОБА_1 наявне майно, а саме: рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41. Крім того, до заяви про примусове виконання рішення стягувачем було додано довідку у якій чітко зазначено, що у ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.01.2001 року (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття "картковий рахунок" було передбачено Постановою НБУ від 19.10.2005 року "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30.04.2010 року.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що "картковий рахунок" є майном в розумінні статті 190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження будь-якого банку.

Разом з тим суд звертає увагу, що стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному вище рахунку, а відповідачем при прийнятті виконавчого документа до виконання це перевірено не було.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України, оскільки вказане роз`яснення не містить інформації щодо можливості прийняття виконавчих документів за місцезнаходженням лише карткових рахунків боржника (за умови відсутності на них грошових коштів належних боржнику).

За таких обставин, оскаржувана постанова про відкриття провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону України №1404, оскільки останнім виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).

З огляду на визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 16.08.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59825194, суд дійшов висновку про безпідставність винесених відповідачем постанов від 16.08.2019 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 59825194; від 20.12.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59825194; від 30.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59825194.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, шляхом визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 16.08.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59825194, від 16.08.2019 про стягнення із боржника основної винагороди; від 20.12.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 30.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи надано ордер на надання правничої допомоги, виданий адвокатом Прядко О.О. на ім`я ОСОБА_1 11.07.2020, додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги №18/20 від 01.07.2020, згідно якій вартість послуг складає 3000 грн., прибутковий касовий ордер №18.2 від 13.07.2020 на суму 3000 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру від 13.07.2020.

З огляду на викладене та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Щодо заяви відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в адміністративному позові міститься клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом. В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що постанова від 13.08.2019 приватним виконавцем на адресу боржника не направлялася, про її існування позивачу стало відомо під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.07.2020.

В обґрунтування заявленого клопотання було зазначено, що постанова від 16.08.2019 приватним виконавцем на адресу боржника не направлялася, про її існування позивачу стало відомо під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13.07.2020.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2019.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 було задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.5-10, 72, 73, 74, 77, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 268-271, 287, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, оф.19), третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (м. Київ, вул. Січових стрільців, 37/41) про визнання дій протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 16.08.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59825194.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 16.08.2019 про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 59825194.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 20.12.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59825194.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 30.01.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59825194.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (м. Київ, вул. Ю. Поправки, 6, оф.19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Єгупенко