Справа № 640/22548/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

22 липня 2020 року м. Київ № 640/22548/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши заяву про роз`яснення судового рішення, прийнятого в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ

Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01032, м. Київ,

вул. Саксаганського, буд. 110)

про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати постанову №58650639 від 03 квітня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмір 12 246,34 грн. та постанову №58650699 від 03 квітня 2019 року про стягнення витрат на виконавчі дії у розмірі 250,00 грн., винесені державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковальчуком Дмитром Олександровичем та застосувати заходи такої недійсності виконавчих документів, а саме відшкодувати незаконно стягнені з ОСОБА_1 кошти в сумі 12 496,34 грн. на наступні банківські реквізити: отримувач коштів: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код отримувач: НОМЕР_1 , банк отримувача: ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, рахунок НОМЕР_2 , номер карти НОМЕР_3 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 246,34 грн. (ВП №52097412); визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2019 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250,00 грн. (ВП №52097412).

15 квітня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист.

17 липня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про визнання дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду від 13 лютого 2020 року №640/22548/19 протиправними, надання роз`яснення рішення суду, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Марченко O.A. №58650639 від 25 червня 2020 року «Про закінчення виконавчого провадження по постанові №5297412 від 18.03.2019 року» як таку, що не відповідає виконанню рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року nо справі №640/22548/19;

- надати роз`яснення щодо належного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року по справі №640/22548/19, а саме: скасувати постанову державного виконавця Марченко O.A. №58650639 від 25 червня 2020 року «Про закінчення виконавчого провадження по постанові №5297412 від 18.03.2019 року»;

-зобов`язати відповідача окремою постановою визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 246,34 грн. (ВП №520974:12);

- зобов`язати відповідача окремою постановою визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2019 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250,00 грн. (ВП №52097412);

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо відновлення прав, свобод чи інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме повернути протиправно стягнуті з нього кошти у розмірі 12 496,34 грн.;

- зобов`язати відповідача подати суду звіт та встановити розумний строк на подання суду звіту про належне виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року по справі №640/22548/19 та роз`яснень за заявою.

Вказана заява обґрунтована тим, що державним виконавцем не вчиняється належних виконавчих дій щодо скасування постанов Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 246,34 грн. (ВП №52097412) та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250,00 грн. (ВП №52097412), зокрема, не повернено стягнуті з позивача кошти.

На думку позивача, державний виконавець повинен прийняти постанову про скасування постанов Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 18 березня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 12 246,34 грн. (ВП №52097412) та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 250,00 грн. (ВП №52097412).

Вирішуючи заяву позивача по суті, суд виходить з наступного.

Враховуючи те, що справа має ознаки справи незначної складності, розгляд заяви про забезпечення виконання судового рішення проводиться відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4, частини 6 статті 12, частини 4 та частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129), суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вимогами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Вимогами частини 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до частини 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З доданих заявником додатків до заяви вбачається, що позивачем не надано до суду доказів сплати судового збору та не надано доказів звільнення від сплати судового збору.

Відтак, суд приходить до висновку, що заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень підлягає поверненню заявнику.

Позивачем також заявлено вимогу про роз`яснення належного виконання судового рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі» визначено, що роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. При роз`ясненні свого рішення суд в ухвалі з цього приводу викладає більш повно і ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового рішення є його неясність, невизначеність, нечіткість за змістом.

Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння були висвітлені ясніше та зрозуміліше.

Суд встановив, що із змісту заяви позивача про роз`яснення рішення вбачається, що він по суті просить не роз`яснити резолютивну частину судового рішення, а лише зазначає про відсутність правових норм, на підставі яких необхідно його виконати. Фактично відповідач у заяві просить роз`яснити спосіб та порядок виконання судового рішення, тобто вирішити питання, які не стосуються роз`яснення судового рішення в розумінні статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зазначає, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем та іншими суб`єктами владних повноважень.

При розгляді заяв учасників процесу про роз`яснення судового рішення, яке набрало законної сили, суд не здійснює нового перегляду справи.

За таких умов суд приходить до висновку, що підстави для роз`яснення рішення суду від 13 лютого 2020 року по справі №640/22548/19 в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки зазначене рішення є цілком обґрунтованим та зрозумілим, а зміст резолютивної частини судового рішення повністю розкрито змістом його мотивувальної частини, у зв`язку з чим зазначене рішення суду роз`яснення не потребує.

Суд також враховує, що заявник просить зобов`язати відповідача звіт про належне виконання судового рішення.

Положеннями частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею передбачено право, а не обов`язок суду зобов`язати суб`єкт владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Суд акцентує увагу, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року по даній справі не містить зобов`язального характеру, а матеріали справи не містять доказів, що відповідач може ухилятись від його виконання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання.

Керуючись ст.ст. 167, 248, 254, 256, 295, 297, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду - повернути заявнику.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення порядку виконання судового рішення та встановлення судового контролю.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук