Справа № 200/3893/20-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р. Справа№200/3893/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб`єва І.Г., при секретарі судового засідання Коваленко А.М.

за участі:

представника відповідача - Вовченко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, м.Маріуполь, Донецька область, 87526, ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу-

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 14.02.2019 року №Ф-2139-44у в розмірі 18956,72 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 19.12.2019 року №Ф-2139-44у в розмірі 8262,54 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач без будь-яких законних підстав виніс оскаржувані вимоги. Вважає, що прийняті органом ДПС вимоги не відповідають Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема тому що у період з 2000 року по теперішній час є найманим працівником і ПАТ «Енергомашспецсталь» яке сплачує за неї єдиний внесок.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18.05.2020 року.

18.05.2020 року підготовче засідання відкладено на 01.06.2020 року.

01.06.2020 року розгляд справи відкладено на 15.06.2020 року.

15.06.2020 року розгляд справи відкладено на 13.07.2020 року.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначено на 28.07.2020 року.

Відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач зареєстрована фізичною особою - підприємцем та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначати базу нарахування єдиного внеску незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. В даному випадку не має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності і відповідно подвійного оподаткування. Крім цього, відповідачем зазначено, що сплата роботодавцем єдиного соціального внеску не виключає обов`язку штатного працівника, який суміщає трудові відносини із підприємницькою діяльністю сплачувати єдиний соціальний внеском у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Отримання такою особою заробітної плати за трудову діяльність на посаді штатного працівника тощо та сплата роботодавцем відповідних податків, зборів чи інших обов`язкових платежів, не виключає обов`язок особи, яка здійснює підприємницьку діяльність сплачувати єдиний соціальний внесок як ФОП. З огляду на викладене, та посилаючись на норми ПКУ, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебуває на обліку, як платник єдиного внеску у Краматорській ДПІ Головного управління ДПС у Донецькій області.

Судом встановлено, що 14.02.2019 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-2139-44, якою встановлено, що станом на 21.06.2019 року в позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 18956,72 грн., з яких недоїмка - 18276,72 грн., штраф - 680,00 грн.

19.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-2139-44, якою встановлено, що станом на 09.04.2020 року в позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 8262,54 грн., з яких недоїмка - 8262,54 грн.

Наявність у позивача заборгованості з єдиного внеску у загальному розмірі 27219,26 грн підтверджується інтегрованою карткою платника.

Відповідно до довідки ПАТ «Енергомашспецсталь» від 02.06.2020 року №11/518 ОСОБА_1 з 01.07.2004 року по теперішній час працює на підприємстві.

Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 16.07.2002 року підтверджено що позивач у період:

- з 17.07.2002 року по 29.06.2004 року працювала у комунальному виробничому підприємстві «Краматорський водоканал» (запис 1-2);

- з 01.07.2004 року по теперішній час працює в ПАТ «Енергомашспецсталь» (запис 3-10).

Спірним питання даної справи є правомірність винесення вимог про сплату боргу (недоїмки).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 року № 406-VII до Закону № 2464 та ПК України внесені зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464).

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 5 та 7 статті 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Стаття 25 Закону № 2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та від 05 грудня 2019 року (справа № 260/358/19), особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та такі одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державною консолідованого страхового внеску.

Як вбачається з трудової книжки позивача АА № 286470, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 дійсно є працевлаштованою до ПАТ «Енергомашспецсталь».

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від займання підприємницькою діяльністю, судом не встановлено.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена спірна вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

А отже, вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску, як фізичною особою-підприємцем, в той час, коли за неї, як за найманого працівника внесок сплачує в повному розмірі роботодавець, є протиправною та порушує його право на вільне володіння своїм майном.

За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2139-44 від 14.02.2019 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2139-44 від 19.12.2019 року на загальну суму 27219,26 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналізуючи вищевикладене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція № 0.0..1 від 08.04.2020 року) та у розмірі 840,80 грн. (квитанція від27.05.2020 року №45) .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, м.Маріуполь, Донецька область, 87526, ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, м.Маріуполь, Донецька область, 87526, ) від 14 лютого 2019 року № Ф-2139-44 зі сплати єдиного внеску в сумі 18956,72 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, м.Маріуполь, Донецька область, 87526, ) від 19 грудня 2019 року № Ф-2139-44 зі сплати єдиного внеску в сумі 8262,54 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (адреса: вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, м.Маріуполь, Донецька область, 87526, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Але не більше строку дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення короно вірусної хвороби (COVID-19).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано судом 28 липня 2020 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв