Справа № 440/1689/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1689/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання незаконною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання незаконною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 січня 2020 року №Ф-270-52 (позов подано на пошту 24 березня 2020 року).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

21 квітня 2020 року (здана на пошту 15 квітня 2020 року) до суду надійшла заява позивача щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додано позовну заяву (уточнену), оформлену відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій в якості відповідача зазначено Головне управління ДПС в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) /а.с. 33-35/.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 на підставі частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" звільнена від сплати єдиного внеску за себе, оскільки вона є пенсіонерами за віком та отримує відповідно до закону пенсію. Однак, Головним управлінням ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-270-52 від 15 січня 2020 року на підставі помилково поданого позивачем звіту, незважаючи на те, що позивач зверталася до контролюючого органу із заявою, у якій просила вважати цей звіт недійсним, та із Додатком 6 до Порядку реєстраційний номер 18258 про скасування помилкового звіту.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1689/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні), витребувано докази.

12 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 44-45/, у якому представник ГУ ДПС у Полтавської області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 11.02.2019 ФОП ОСОБА_1 самостійно подано Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма Д5 (річна)). Загальна сума ЄСВ, нарахована до сплати за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, згідно Звіту становить 9828,72 грн. Відтак, платнику проведено нарахування в інтегрованій картці платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "ЄСВ для фізичних осіб-підприємців, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність": 11.02.2019 - 9828,72 грн. (за січень - грудень 2018 року), 10.12.2019 - 2816,00 грн. (за квітень - липень 2017 року (місяць призначення пенсії за віком). Загальна сума ЄСВ, нарахована за 2019 рік, становить 12644,72 грн. Заборгованість зі сплати станом на 31.12.2019 складає 9666,75 грн. Вказує, що суми не сплачені позивачем набули статусу боргу, тому з урахуванням викладеного та відповідно до вимог податкового законодавства контролюючим органом сформовано та направлено позивачу оскаржувану податкову вимогу.

13 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив /а.с. 71-72/, у якій зазначено, що ФОП ОСОБА_1 зверталася до відповідача з листом щодо здійснення коригування помилково вказаних сум у звітах, але відповіді не отримала. У подальшому позивач подала до Гадяцької ДПІ Додатки 6 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту, щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, про скасовування помилкового звіту. Однак, контролюючим органом помилково поданий звіт позивача не скасовано.

14 травня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив /а.с. 75/, у яких зазначено, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 становить 9666,75 грн., що виникла згідно зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначено позивачем у звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У період із 18.06.2020 по 28.07.2020 суддя Сич С.С. перебувала у відпустці.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 5/.

З 18.03.2011 позивач знаходиться на обліку як платник єдиного внеску та з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності (2 група) /а.с. 56, 62/.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 12.09.2017, копія якого знаходиться в матеріалах справи /а.с. 7/. Вказана обставина не заперечується відповідачем та відповідні відомості внесені контролюючим органом до розділу "Дані про реєстрацію платником ЄСВ" АІС "Податковий блок", зокрема, у графі "ознака "ФО-пенсіонер" вказано "пенсія за віком" /а.с. 56/.

Позивачем подано до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 11.02.2019, у якому зазначено суму нарахованого єдиного внеску в розмірі 9828,72 грн. /а.с. 59-60/.

21.10.2019 ОСОБА_1 подала до ГУ ДПС у Полтавській області заяву, у якій зазначила, що нею було помилково подано звіт за 2018 рік відповідно про нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вона відноситься до категорії осіб звільнених від сплати за себе єдиного внеску згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.09.2017 та отримує пенсію за віком, про що подано в 2017 році Додаток 5 з позначкою "призначення пенсії", заяву про добровільну участь у сплаті ЄСВ до контролюючих органів не подавалася /а.с. 9/.

26.12.2019 позивачем подано до контролюючого органу Додаток 6 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування форма №Д6, у якому зазначено про зменшення сум зобов`язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки на 9828,72 грн. /а.с. 17-19/.

15.01.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-270/52, якою повідомлено, що станом на 31 грудня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 9666 грн. 75 коп. та зобов`язано позивача сплатити недоїмку в сумі 9666 грн. 75 коп. /а.с. 8, 58/.

Позивач звернувся до Державної податкової служби України з заявою від 30.01.2020, у якій просив скасувати вимогу №Ф-2318-52-У, видану 11.03.2019 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 6850,75 грн., та вимогу №ф-270-52 від 15.01.2020 про сплату боргу та здійснити коригування помилково вказаних сум у звітах /а.с. 10-11/.

Рішенням ДПС про результати розгляду скарги від 05.03.2020 №8438/6/99-00/08-06-01-06 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2020 №Ф-270-52 ГУ ДПС у Полтавській області залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 від 30.01.2020 №б/н в зазначеній частині - без задоволення /а.с. 11-13/.

Позивач не погодився з вимогою про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 15.01.2020 № Ф-270/52, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 15.01.2020 № Ф-270/52, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Частиною 1 статті 2 Закону №2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції: особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Наведені вище норми законів є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають обов`язковому виконанню податковими органами.

Отже, за приписами частини 4 статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз цієї норми в редакції, що діяла в спірний у цій справі період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а з врахуванням змін, внесених Законом №2148-VIII, також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №1640/2837/18, який в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для застосування судом першої інстанції.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 12.09.2017, копія якого знаходиться в матеріалах справи /а.с. 7/. Вказана обставина не заперечується відповідачем та відповідні відомості внесені контролюючим органом до розділу "Дані про реєстрацію платником ЄСВ" АІС "Податковий блок", зокрема, у графі "ознака "ФО-пенсіонер" вказано "пенсія за віком" /а.с. 56/.

Таким чином, позивач відповідає критеріям, встановленим частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI, зокрема, є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, та отримує пенсію за віком, тобто є особою, яка звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Позивач не є платником єдиного внеску на умовах її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Отже, позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску та не мав обов`язку подавати звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звіту не свідчить про добровільну участь у системі страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.09.2019 у справі № 806/1503/16.

Отже, оскільки договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не укладав, тому подання позивачем до контролюючого органу Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 11.02.2019 не є підставою для добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, а тому саме по собі помилкове подання позивачем звіту не тягне виникнення у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Отже, за встановлених обставин та наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 січня 2020 року №Ф-270-52 прийнята ГУ ДПС у Полтавській області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що спірна вимога сплату боргу (недоїмки) є правовим актом індивідуальної дії та згідно пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 15 січня 2020 року №Ф-270-52.

Таким чином, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №19127 від 24 березня 2020 року /а.с. 4/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 27/.

Таким чином, при задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) про визнання незаконною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 15 січня 2020 року №Ф-270-52.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич