Справа № 200/14621/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року справа №200/14621/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.,

Компанієць І.Д.

при секретарі судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не з`явився

відповідач: Пономарьов А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Кониченко О.М.) від 17 лютого 2020 року по справі №200/14621/19-а, повний текст складений 21 лютого 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 16731,67 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 21660,91 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 26570,67 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 10511,34 грн.; №131002-13 від 25.04.2017 року на суму 11892,14 грн.; №131003-13 від 25.04.2017 року на суму 18929,59 грн.; №131004-13 від 25.04.2017 року на суму 24506,35 грн.; №0-0531 від 08.08.2018 року на суму 22545,80 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 21979,20 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 28454,40 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 13808,00 грн.; №0-0531 від 04.02.2019 року на суму 26483,93 грн.; №0-0531 від 01.02.2019 року на суму 20457,14 грн.; №0-0531 від 01.02.2019 року на суму 12851,80 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 16731,67 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 21660,91 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 26570,67 грн.; №0-0531 від 20.09.2018 року на суму 10511,34 грн.; №131002-13 від 25.04.2017 року на суму 11892,14 грн.; №131003-13 від 25.04.2017 року на суму 18929,59 грн.; №131004-13 від 25.04.2017 року на суму 24506,35 грн.; №0-0531 від 08.08.2018 року на суму 22545,80 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 21979,20 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 28454,40 грн.; №0-0531 від 04.04.2019 року на суму 13808,00 грн.; №0-0531 від 04.02.2019 року на суму 26483,93 грн.; №0-0531 від 01.02.2019 року на суму 20457,14 грн.; №0-0531 від 01.02.2019 року на суму 12851,80 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірне рішення, оскільки відповідно до п.п.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Позивач у зв`язку з тим, що є власником 4 об`єктів нежитлової нерухомості є платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки. Судом першої інстанції не враховано те, що будівлі , споруди сільськогосподарських товаровиробників, що використовуються не за призначенням, оподатковуються на загальних підставах. Відповідач вважає, що положення п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України до позивача не застосовуються, оскільки він немає статусу юридичної особи.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Позивач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 27.04.2000 року, що підтверджується копіями Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 20-29).

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.11.2019 року за: № 24920291 станом на 01.01.2015 року, №24920314 станом на 01.01.2016 року, № 24920327 станом на 01.01.2017 року, № 24920341 станом на 01.01.2018 року, № 24920362 станом на 01.01.2019 року видами діяльності, які здійснює (здійснював) позивач є в тому числі, але не виключно: 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний вид діяльності), 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 10.13 Виробництво м`ясних продуктів, 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру, 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, 47.81 Роздрібна торгівля продуктами харчування (а.с. 20-29).

Позивачеві на праві приватної власності належить: приміщення корівника загальною площею 1373,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.02.2005 року, видане Берестівською сільскою Радою (а.с. 30);

нежилого приміщення корівника загальною площею 863,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (Свідоцтво про власності на майно придбане на прилюдних торгах, виданого Другою артемівською державною нотаріальною контрою 11.02.2005 року (а.с. 32);

нежилого приміщення корівника загальною площею 1778,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.02.2005 року, видане Берестівською сільскою Радою (а.с. 31);

будівлі сільськогосподарського призначення (критий ток) загальною площею 2181,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (Свідоцтво про право власності на будівлю сільсько- господарського призначення від 11.04.2002 року, видане виконавчим комітетом Берестівської сільської Ради (а.с. 33).

Крім того, позивачем до суду надані копії Державних актів на право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.36-39) та паспортами крупної худоби (а.с.39-49).

На підставі даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, правоустановчих документів відповідачем сформовані та направлені податкові повідомлення-рішення:

- від 25.04.2017 року №131002-13 на суму 11892,14 грн., №131003-13 на суму 18929,59 грн., №131004-13 на суму 24506,35 грн., якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік (отримані позивачем 28.07.2017 року (а.с. 13)

- від 08.08.2018 року №0-0531 на суму 22545,80 грн., яким позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік (отримане позивачем 24.11.2018 року, а.с. 13);

- від 20.09.2018 року №0-0531 на суму 16731,67 грн., №0-0531 на суму 21660,91 грн.,№0-0531 на суму 26570,67 грн., №0-0531 на суму 10511,34 грн., якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік (отримані позивачем 28.09.2018 року (а.с. 12 зворотній бік);

- від 01.02.2019 року №0-0531 на суму 20457,14 грн., №0-0531 на суму 12851,80 грн., якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (а.с. 18-19)

- від 04.02.2019 року №0-0531 на суму 21979,20 грн.,№0-0531 на суму 28454,40 грн., №0-0531 на суму 13808,00 грн., якими позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік (а.с. 14-16);

- від 04.02.2019 року №0-0531 на суму 26483,93 грн., яким позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік (а.с. 17).

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у справі є розповсюдження на позивача пільги, встановленої пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, запроваджено з 01.01.2015р. податок на майно, що відповідно до підпункту 266.7.2пункту 266.7 ст. 266 ПК України включає в себе, зокрема, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 - 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинної у спірний період) визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, зокрема, ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України щодо цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Як встановлено судом та підтверджено відомостями з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань основними видами діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, розведення великої рогатої худоби молочних порід (корів), перероблення молока, виробництва масла та сиру.

Тобто, позивач належить до сільськогосподарських товаровиробників.

Позивач є власником зерносховища та корівників. Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності, і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що нерухоме майно, яке перебуває у власності позивача, який є сільськогосподарським товаровиробником, за умови відсутності доказів їх використання не у сільськогосподарській діяльності, можуть бути віднесені до будівель сільськогосподарського призначення.

У справі відсутні докази, що позивач впродовж 2015-2018 років використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п.п.266.1.1 п.266.1, п.п.266.2.1 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України, а тому судом першої інстанції правомірно скасовано спірне податкове повідомлення-рішення.

Верховним Судом у постанові від 01.10.2019р. у справі № 0340/1905/18 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 84954798) викладено правовий висновок про те, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

В силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України наведені правові висновки Верховного суду правомірно були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення по цій справі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №200/14621/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі №200/14621/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 24 липня 2020 року.

Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 28 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 28 липня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.Д. Компанієць