Справа № 200/3416/20-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року справа №200/3416/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року № 200/3416/20-а (головуючий суддя І інстанції - Циганенко А.І.), складене у повному обсязі 05 травня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у визнання заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування безнадійною та її списання;

- зобов`язання управління вчинити дії щодо визнання безнадійною та списання заборгованості позивача по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14 квітня 2014 року по 21 серпня 2019 року (а.с. 1-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 83-85).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі № 200/3416/20-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що недоїмка склалася у період перебування позивача на території проведення Антитерористичної операції, однак на звернення до податкового органу з заявою про списання заборгованості по ЄСВ, отримано лист Головного управління ДПС у Донецькій області від 26 вересня 2019 року №6999/10/05-99-54-10 про відмову у списанні цієї заборгованості. Вважає відмову неправомірною та незаконною, оскільки на той час діяв Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII) відповідно до якого, на час дії цього закону, заборгованості по сплаті ЄСВ визнається безнадійною та підлягає списанню.

Вважає, що в спірних правовідносинах отримання Сертифікату про настання обставин непереборної сили не є обов`язковим, оскільки він в силу закону був звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо вчасної сплати єдиного внеску було встановлення факту знаходження платника на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення антитерористичної операції, а звільнення відбувалось без встановлення додаткових умов, як то подання заяви, надання сертифікату (а.с. 89-93).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що в період з 27 липня 2006 року по 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДФС у Донецькій області, Маріупольське управління, Північна ДПІ (Київський район м. Донецька) (а.с. 8-14).

Відповідно до даних інтегрованої картки платника станом з 23 липня 2013 року по 19 липня 2019 року за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг з єдиного внеску в сумі 41555,13 грн. (а.с. 68-76).

28 серпня 2019 року позивач звернувся до Північної Державної податкової інспекції Маріупольського управління Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою про визнання нарахованої недоїмки в період з 14 квітня 2014 року по 21 серпня 2019 року безнадійною та списання податкового боргу (а.с. 15-19).

Головне управління ДПС у Донецькій області листом від 26 вересня 2019 року № 6999/10/05-99-54-10 повідомило позивача про те, що на теперішній час не має законодавчих підстав для списання заборгованості, що обліковується за ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 22-23, 66-67).

Спірним питанням у справі є правомірність відмови позивачу у списанні податкового боргу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відмова у визнанні заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування безнадійною та її списанні є правомірною у зв`язку з ненаданням позивачем доказів наявності обставин непереборної сили, зокрема, Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

"9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються».

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Аналіз зазначеної норми свідчить, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а списання боргу повинно відбуватись в порядку передбаченому Податковим Кодексом України.

30 березня 2018 року Президент України підписав Указ «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» №116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Відтак, станом на дату розгляду справи по суті Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення.

Відповідно до даних інтегрованої картки платника станом з 23 липня 2013 року по 19 липня 2019 року за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг з єдиного внеску в сумі 41555,13 грн. (а.с. 68-76).

Відтак, в інтегрованій картці позивача містить сума ЄВ яка охоплює період, у якому позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а саме з 14 квітня 2014 року і по момент припинення підприємницької діяльності (21 серпня 2019 року).

При цьому, для звільнення від сплати єдиного внеску (в силу закону) не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, а тому таке звільнення повинно враховуватись податковим органом самостійно.

Однак, спірним в рамках даної справи є правомірність відмови податкового органу у списанні податкового боргу.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Відтак, саме податковим Кодексом України визначено порядок списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що під терміном «безнадійний» розуміється, у тому числі податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно з пунктом 101.5 статті 101 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 101 Податкового кодексу України розроблено «Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків», затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ якого передбачено, що під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Такий факт непереборної сили підтверджується, зокрема, Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Згідно з підпунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.

До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу ІІ цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) також передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

З аналізу вищевказаних норм права, випливає, що для списання податкового боргу позивач мав звернутись до податкового органу із відповідною заявою та підтвердити настання для позивача обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Північної ДПІ Маріупольського управління Головного управління ДФС у Донецькій області з заявою про визнання недоїмки безнадійною та списання податкового боргу від 28 серпня 2019 року, до якої, відповідно до опису вкладення до цінного листа, завіреного штемпелем відділення поштового зв`язку м. Київ та підписаного позивачем як відправником, вкладено лише копію заяви на 5 аркушах (а.с. 15-20).

До заяви ОСОБА_1 не додано документи, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним, зокрема, відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України до органу доходів і зборів не наданий, в матеріалах справи такий сертифікат відсутній.

Посилання позивача на те, що вимоги діючого законодавства не вимагають отримання відповідного сертифікати для звільнення від сплати ЄВ є доречними, однак отримання відповідного сертифікату необхідне для проведення процедури списання безнадійного податкового боргу на виконання приписів Податкового Кодексу України та Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків», затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова у визнанні заборгованості по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування безнадійною та її списанні є правомірною у зв`язку з не підтвердженням відповідними документами настання для позивача обставин непереборної сили, відтак, доречним є висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга податкового органу фактично дублює відзив на адміністративний позов, інших доводів не містить.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року № 200/3416/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

А.В. Гайдар

І.В. Геращенко