Справа № 580/817/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/817/20 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в Черкаській області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на рівні 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 21.08.2019 року, зарахувавши до стажу, який дає йому право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді Соснівського районного суду м. Черкаси і судді Апеляційного суду Черкаської області, також стаж роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції у період з 31.03.2004 року по 26.07.2012 року - 8 років 3 місяці 26 днів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що нормами законодавства, які були чинні як на момент звільнення Позивача у відставку, так і на момент призначення його на посаду судді, передбачали можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді як безпосередньо такої роботи, так і роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів, зокрема, у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, а відтак заявлені позовні вимоги є повністю обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 90% ставить у нерівні умови суддів, які вийшли у відставку до 02.06.2016 року - набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», та після цієї дати. Стверджує, що саме по собі визнання неконституційним положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не усуває розбіжності щодо порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для суддів, які вийшли у відставку до дати набрання чинності згаданим Законом, та після 18.02.2020 року. Наголошує, що у Законі України «Про статус суддів», який був чинний на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, визначення стажу роботи на посаді відсутнє. Таке визначення, за твердженням Апелянта, міститься у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», норми якого з урахуванням приписів Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, свідчать, що період роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем діяльності судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, до стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не зараховується. Окремо звертає увагу, що набрання законної сили рішенням у даній справі зумовить нарахування Позивачу пенсії у розмірі 51,3 тис. грн., яка виплачуватиметься з Державного бюджету України всупереч вимог чинного законодавства та з дискримінаційним підходом щодо іншої категорії пенсіонерів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту трудової книжки (а.с. 7-18), довідки Апеляційного суду Черкаської області від 20.08.2019 року №75/19-вих/04-24/19 (а.с. 19), ОСОБА_1 :

- з 13.11.1974 року по 01.12.1976 року проходив службу в лавах Радянської Армії;

- з 28.02.1977 року по 02.12.1987 року проходив службу в органах внутрішніх справ;

- з 01.01.1988 року по 31.12.1990 року працював у Житлосоцбанку СРСР старшим юрисконсультом обласного управління, юрисконсультом І категорії;

- з 01.01.1991 року по 08.02.1993 року працював юрисконсультом І категорії в Черкаській обласній дирекції Укрсоцбанку;

- з 09.02.1993 року по 24.03.2004 року призначений на посаду судді Соснівського районного суду м. Черкаси;

- з 31.03.2004 року по 26.07.2012 року працював начальником Черкаського обласного управління юстиції;

- з 27.07.2012 року призначений на посаду судді апеляційного суду Черкаської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.08.2019 року №2026/0/15-19 ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Черкаської області від 20.08.2019 року №29 ОСОБА_1 відрахований зі штату суду у зв`язку із звільненням з посади судді у відставку (а.с. 26).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Черкаській області із заявою про проведення перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання з 80% до 90% суддівської винагороди судді (а.с. 20-23).

Листом від 24.12.2019 року №1623/Д-10 ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для такого перерахунку (а.с. 24-25). Указана позиція була обґрунтована тим, що порядок обрахунку стажу при звільненні судді у відставку визначено п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів». У свою чергу, абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» містить норму, за якою судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Відтак, оскільки у Законі України «Про статус суддів» визначення стажу роботи на посаді судді відсутнє, можливість подання заяви про відставку визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким передбачено, що збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише за повний рік роботи на посаді судді, то підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем діяльності судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, відсутні. Крім того, зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначено Позивачу відповідно до п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням стажу роботи на посаді судді 18 років 2 місяці 10 днів у розмірі 80%.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 8, 19, 22, 58, 64126 Конституції України, а також Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Законом України «Про Вищий антикорупційний суд», а також ряду рішень Конституційного Суду України, п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 43 Закону України «Про статус суддів», суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість відмови ГУ ПФ в Черкаській області у призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання у розмірі 90% виходячи зі стажу роботи, що дає право судді та відставку, оскільки період роботи на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції повинен зараховуватися до стажу роботи судді, який дає право на відставку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.

За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У рішенні від 24.06.1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Положеннями Європейської хартії від 10.07.1998 року про закон «Про статус суддів» визначено, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Також у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що дуже важливо (особливо для новітніх демократій) передбачити конкретні нормативно-правові положення, які б гарантували захист від зменшення розміру суддівських виплат (п. 62).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 року №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, у наведеному вище рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України також встановив, що аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Матеріали справи свідчать, що на момент звернення ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення з посади судді у відставку у липні 2019 року спірні правовідносини були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону №1402-VIІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно ст. 137 вказаного Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, приписи п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIІІ, які були чинними до 18.02.2020 року, визначали, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

У свою чергу, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону 1402-VIІІ передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Матеріали справи свідчать, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Соснівського районного народного суду міста Черкас (05.02.1993 року) діяв Закон СРСР від 04.08.1989 року № 328-І «Про статус суддів в СРСР», однак вказаний Закон не передбачав права судді на відставку та відповідно не регламентував питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

У подальшому, під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Соснівського районного народного суду міста Черкас набрав чинності Закон України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Так, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції від 20.03.2002 року, яка була чинною на момент припинення ОСОБА_1 повноважень судді 24.03.2004 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що робота ОСОБА_1 на посаді начальника Черкаського обласного управління юстиції у період з 31.03.2004 року по 26.07.2012 року включається до стажу останнього, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді. При цьому, оскільки тривалість такого стажу згідно розрахунку від 20.08.2019 року №7549/вих/04-24/19 (а.с. 19) складає 8 років 3 місяці та 26 днів, то Черкаський окружний адміністративний суд обґрунтовано зазначив, що, з урахуванням положень п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIІІ, які були чинними на момент звільнення Позивача у відставку, останній має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Викладене, у свою чергу, свідчить про безпідставність твердження ГУ ПФ в Черкаській області про те, що виконання такого судового рішення зумовить протиправне і надмірне витрачання коштів Державного бюджету України, оскільки виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, гарантованим йому державою, не може вважатися надмірним і протиправним витрачанням коштів.

Посилання Апелянта на те, що визнання рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 неконституційними положень п. 25 розд. ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII не усуває розбіжності щодо порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для суддів, які вийшли у відставку до дати набрання чинності Законом №1402-VIII та після неї, судовою колегією у межах спірних правовідносин відхиляються, оскільки предметом даного позову є встановлення можливості зарахування часу роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. При цьому, як вже було зазначено вище, до таких правовідносин застосовуються приписи Закону України «Про статус суддів» та абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону 1402-VIІІ, які неконституційними не визнавалися.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 29» липня 2020 року.