Справа № 160/2970/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/2970/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року (суддя Жукова Є.О., м. Дніпро, повний тест ухвали складено 20.03.2020 року) в справі №160/2970/20 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти та розглянути заяву, -

в с т а н о в и в:
17.03.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач), третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у розгляді заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби; зобов`язати відповідача прийняти та розглянути його заяву про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій просив скасувати ухвалу та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір підсудний цивільній юрисдикції, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи публічно-правових спорах, зокрема фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Апелянт вказував, що профільним положенням про військово-лікарську експертизу передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність особи за станом здоров`я до військової служби, установлює причинний зв`язок захворювання, травм із виконанням військової служби, визначає умови допомоги військовослужбовцям. Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України є суб`єктом владних повноважень, є органом військового управління, який здійснює військово-лікарські експертизи в Збройних силах України. За результатами проведення військово-лікарської експертизи, комісія приймає постанову, що є рішенням, несе для особи певні права та обов`язки, та може бути оскарженим. Апелянт вказував, що рішення медико-соціальних експертних комісії, їх дії, спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, громадян які цього потребують, створюють економічні, соціально-побітові умови для задоволення потреб осіб, тому мають публічних характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Апелянт вказував, що спір по справі має ознаки публічно-правого з огляду на його предмет. Такий спір неможливий до розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України є суб`єктом владних повноважень, після розгляду заяв осіб, виносить відповідне рішення. Підставною для звернення з позовом є не розгляд відповідачем заяви до комісії та отже не отримання рішення комісії.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що позовні вимоги позивача стосуються необхідності встановлення юридичного факту. Позивач просить суд визнати бездіяльність щодо відмови у розгляді заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби протиправною; зобов`язати прийняти та розглянути заяву про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, складення протоколу та прийняття відповідної постанови, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він неодноразово звертався до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України щодо встановлення причинного зв`язку отримання поранень позивачем під час проходження військової служби у складі Прикордонних військ КДБ СРСР останнім на території республіки Афганістан (в/ч НОМЕР_1 ). У даній справі є спір про особисті немайнові права ОСОБА_1 пов`язаний з встановленням причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, та породжують юридичні наслідки, тобто від останнього залежить встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби позивачем Суд першої інстанції вказував, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Підставою для оскарження бездіяльності щодо відмови у розгляді заяви про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби протиправною та зобов`язання прийняти та розглянути заяву про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, складення протоколу та прийняття відповідної постанови є зазначення позивачем про порушення права останнього щодо особистих немайнових відносин.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач проходив військову службу в складі в/ч пп 2099 в період бойових дій у Республіці Афганістан (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах та єднаннях в період з квітня 1985 року по грудень 1986 року, що підтверджується довідками № 42 від 16.01.2017 року, вих. № 292 від 11.04.2019 року та № 729 від 01.08.2019 року.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 27.06.2001 року ОСОБА_1 є ветераном війни інвалідом війни.

ОСОБА_1 звернувся до Центральна військово-лікарська комісія з заявою про встановлення причинного зв`язку поранень, отриманих в Афганістані з військовою службою. Листом від 01.11.2018 року № 5105 Центральна військово-лікарська комісія ЗСУ повідомлено ОСОБА_1 , що питання встановлення причинного зв`язку поранень, отриманих в Афганістані у складі Прикордонних військ КДБ СРСР з військовою службою здійснює Центральна військово-лікарська комісія Державної Прикордонної служби України.

Після повторного звернення з питанням встановлення причинного зв`язку поранень, отриманих в Афганістані у складі Прикордонних військ КДБ СРСР з військовою службою, Центральна військово-лікарська комісія МОУ повідомила ОСОБА_1 листом від 29.03.2019 року № 1378 про необхідність його звернення до Центральної військово-лікарської комісії Державної Прикордонної служби України.

ОСОБА_1 звертався до Центральної військово-лікарської комісії Державної Прикордонної служби України та листом від 27.09.2019 року № 62/399 йому повідомлено, що на подібне питання йому вже надано відповідь.

Листом від 12.11.2018 року № 61/446 Центральна військово-лікарська комісія Державної Прикордонної служби України повідомляла ОСОБА_1 , що комісія розглядає питання встановлення причинного зв`язку поранень отриманих в Афганістані тільки у разі, якщо він проходив військову службу на території України. У разі проходження військової служби за межами України та й у складі Прикордонних військ КДБ СРСР, питання розглядає Центральна військово-лікарська комісія МОУ.

Отже, позивач просить суд зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію МОУ прийняти та розглянути його заяву про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову.

Згідно п. 1.1 розділу І, п. 2.3.1, п. 2.3.5, п. 21.1, 21.3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку. У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

Згідно з п. 21.14 розділу ІІ вищевказаного Положення, постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва направляється в органи соціального захисту і до військового комісаріату за місцем проживання колишнього військовослужбовця. Якщо питання про причинний зв`язок захворювання (поранення) розглядається за скаргою, заявою колишнього військовослужбовця, ВЛК повідомляє його про своє рішення, а якщо прийнято постанову, направляє її заявникові або видає на руки.

Таким чином, Центральна військово-лікарська комісія може за заявою колишнього військовослужбовця провести розгляд питання про причинний зв`язок захворювання військовослужбовця із його службою. Передбачено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Виконує владні повноваження у тому числі для задоволення соціальних, економічних потреб колишніх чи діючих військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові від 21.08.2018 року у справі № 295/13892/16-а Верховний Суд зробив висновок про те, що рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на вищевказане, до адміністративної юрисдикції належить спір, зокрема, у правовідносинах, де є суб`єкт владних правовідносин, який законом уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

У разі коли в результаті здійснення владно-розпорядчих функцій суб`єктом приймається рішення, на підставі якого особа набуває право на соціальну виплату чи інше право про задоволення своїх потреб, спір щодо здійснення або не здійснення таких владно-розпорядчих функцій не може розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позовні вимоги позивача стосуються виконання Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України своїх повноважень щодо розгляду заяв колишніх військовослужбовців щодо розгляду питання причинного зв`язку захворювання (поранення). Спір не стосується встановлення юридичного факту, тим більше, що про це не згадує позивач у позові та своїх вимогах.

Спірні правовідносини виникли через відмову відповідача прийняти на розгляд заяву позивача, винести відповідно до своїх повноважень певне рішення після розгляду заяви.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі, охоплюється питання здійснення суб`єктом своїх повноважень.

Суд першої інстанції передчасно зробив висновок що спір у справі не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції керується правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року (справа № 490/9823/16-ц, провадження № 14-509 цс 18). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширена на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори щодо оскарження дій, бездіяльності, рішень медико-соціальних експертних комісій.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року в справі №160/2970/20 скасувати.

Справу № 160/2970/20 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова