Справа № 640/5762/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5762/20 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

апелянт - ОСОБА_1 ,

від позивача - не прибув,

від відповідача - Перевелицін К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2020 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) звернувся у суд із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, до Київської міської ради (далі - відповідач, КМР), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Київська міська державна адміністрація (далі - третя особа, КМДА), у якому просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення КМР від 27 лютого 2020 року «Про відзначення на території міста Києва пам`ятних дат та ювілеїв у 2020 році» в частині відзначення на території міста Києва у 2020 році пам`ятних дат та ювілеїв наступних особистостей:

« 130 років з часу народження Івана Потавця - Остряниці (1890-1957), військового діяча, полковника Армії Української Держави»;

« 06 лютого - 100 років з дня народження Василя Левковича (1920-2012), військового діяча, полковника УПА»;

« 20 лютого 115 років з дня народження Уласа Самчука (1905-1987), письменника, публіциста, журналіста»;

« 24 лютого 110 років з дня народження Василя Сидора ( 1910-1949 ), військового і політичного діяча, полковника УПА»;

« 5 травня - 120 років з дня народження Юрія Липи (1900-1944), письменника, публіциста, лікаря, громадського та політичного діяча»;

« 23 вересня - 120 років з дня народження Володимира Кубійовича (1900-1985), вченого, історика, географа, енциклопедиста, громадського та політичного діяча, організатора та головного редактора «Енциклопедії українознавства»;

« 12 листопада - 100 років з дня народження Василя Галаси (1920-2002), політичного та військового діяча, полковника УПА»;

« 12 грудня - 130 років з дня народження Андрія Мельника (1890-1964), політичного та військового діяча, голови Проводу Організації українських націоналістів».

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначає, що є громадянином України, членом територіальної громади міста Києва та публічною особою, що займає активну громадську позицію. Прийняте відповідачем рішення суперечить Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режиму», оскільки передбачає вшанування та поширення інформації про осіб, які співпрацювали з німецько-фашистськими загарбниками та причетні до створення нацистських формувань. Зазначене, на думку заявника, свідчить про очевидні ознаки протиправності рішення Київської міської ради від 27 лютого 2020 року.

Окрім того, наголошує на тому, що влаштування в місті Києві заходів пам`яті осіб, причетних до колабарації з фашистськими загарбниками, до єврейських погромів та злочинів проти людяності, суперечить цілям та задачам, на які має бути спрямована діяльність відповідача як представницького органа місцевого самоврядування територіальної громади міста Києва.

Також звертає увагу суду, що спірне рішення викликає занепокоєння міжнародної спільноти, а відтак, ще до початку його фактичної реалізації вже спостерігаються очевидні негативні наслідки такого.

Зважаючи на викладені обставини, а також на те, що у разі виконання рішення з урахуванням передбаченого ним плану заходів, кошти, витрачені з бюджету міста Києва, повернути у бюджет міста буде неможливо, заявник уважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, член територіальної громади міста Києва ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який є депутатом міської ради та приймав участь у розробці проекта спірного рішення, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що оскаржуване рішення прийняте на реалізацію положень Закону України «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті» та на підставі повноважень, якими органи місцевого самоврядування наділені відповідно до пункта 22 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». До того ж, зупиняючи рішення в частині, суд виявив вибірковість та упередженість щодо діяльності видатних історичних постатей, які боролися за незалежність України в ХХ столітті, оскільки зупинив рішення в частині ювілярів за видом організацій, в лавах яких вони боролися за незалежність України, а саме: Організації українських націоналістів та Української повстанської армії.

Сиротюк Ю. М. в апеляційній скарзі наголошує на тому, що жодна з постатей, зазначених в ухвалі про забезпечення позову, не була діячем ані комуністичного, ані націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні. Отже, висновок суду про очевидну протиправність рішення КМР є помилковим. Також наголошує, що надаючи правову оцінку заявам послів Держав Ізраїль та Республіки Польща, судом не враховано офіційну позицію України, викладену у відповіді Міністерства зовнішніх справ України на такі заяви. До того ж, спірне рішення розроблене на підставі постанови Верховної Ради України «Про відзначення пам`ятних дат і ювілеїв у 2020 році» від 03 грудня 2019 року №325-ІХ. Згідно з пунктом 7 цієї постанови, органам місцевого самоврядування рекомендовано розробити та затвердити з урахуванням пропозицій Українського інститута національної пам`яті перелік пам`ятних дат і ювілеїв 2020 року, що відзначатимуться на місцевому рівні.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_3 наголошує на тому, що скарга Богомазова П.В. не містить будь-яких аргументів на підтвердження того, що оскаржувана ухвала суду порушує права апелянта або створює перешкоди в реалізації його прав. Зазначає, що постанова Верховної Ради України «Про відзначення пам`ятних дат і ювілеїв у 2020 році» не містить обов`язку відповідача встановлювати святкування певних дат та ювілеїв, а містить лише рекомендації. Також звертає увагу, що відповідь Міністерства закордонних справ України на заяви послів не містить згадки про конкретні особи та є загальною. Окрім того, очевидна протиправність оскаржуваного рішення є самостійною підставою забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника КМР та апелянта Богомазова П.В. , дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду - зміні, з таких підстав.

Судом установлено, що 27 лютого 2020 року, відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті», з метою збереження української національної пам`яті, консолідації і розвитку історичної свідомості мешканців Києва та належного відзначення і влаштування пам`ятних дат і ювілеїв, КМР прийняла рішення «Про відзначення на території Києва пам`ятних дат та ювілеїв у 2020 році» (далі - Рішення), в якому наведено перелік відомих подій в Україні, видатних особистостей та відомих подій світової історії, пам`ятні дати та ювілеї яких підлягають відзначенню на території міста Києва. Пунктом 2 цього рішення доручено КМДА спільно з районними в місті Києві державними адміністраціями розробити та затвердити Календарний план заходів з організації та відзначення пам`ятних дат та ювілеїв у 2020 році, передбачивши, зокрема:

- організацію тематичних інформаційних, навчально-виховних, культурно-мистецьких, інших заходів у навчальних закладах та закладах культури, спрямованих на донесення інформації про події та особи, пов`язані із зазначеними пам`ятними датами і ювілеями, проведення науково-практичних конференцій, засідань за круглим столом тощо;

- встановлення пам`ятних знаків, меморіальних дощок, присвячених подіям і особам, пов`язаним із зазначеними пам`ятними датами і ювілеями, упорядкування поховань, відповідного найменування/перейменування вулиць, навчальних закладів на честь подій і осіб, пов`язаним із зазначеними пам`ятними датами і ювілеями;

- сприяння реалізації ініціатив громадськості, спрямованих на збереження та відновлення національної пам`яті, популяризацію української історії та культури;

- сприяння висвітленню заходів комунальними засобами масової інформації, організації тематичних теле- і радіопередач.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні ознаки очевидної протиправності оспорюваного рішення відповідача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення в частині. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких має намір звернутися ОСОБА_3 , то суд звертає увагу, що небезпеку своїм правам заявник убачає у здійсненні відповідачем заходів, передбачених пунктом 2 рішення, які будуть мати наслідком витрати міського бюджету, які не можна буде повернути.

Як зазначалося вище, згаданим пунктом рішення передбачено:

проведення тематичних інформаційних, навчально-виховних, культурно-мистецьких, інших заходів у навчальних закладах та закладах культури, спрямованих на донесення інформації про події та особи, пов`язані із зазначеними пам`ятними датами і ювілеями, науково-практичних конференцій, засідань за круглим столом;

встановлення пам`ятних знаків, меморіальних дошок, присвячених подіям і особам, пов`язаним із зазначеними пам`ятними датами та ювілеями, упорядкування поховань, відповідного найменування/перейменування вулиць, навчальних закладів на честь подій і осіб, пов`язаних із зазначеними пам`ятними датами та ювілеями;

сприяння реалізації ініціатив громадськості, спрямованих на збереження та відновлення національної пам`яті, популяризацію української історії та культури;

сприяння висвітленню заходів комунальними засобами масової інформації, організації тематичних теле- і радіопередач.

На думку колегії суддів, реальна загроза правам заявника у випадку виконання плана наведених заходів, існує з точки зору ускладнення або взагалі неможливості відновлення його прав, на захист яких він має намір подати позов, у разі задоволення такого, адже, відповідні заходи вже будуть проведені.

Щодо очевидності ознак протиправності рішення суб`єкта, то пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх якість: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках, яким спірний випадок не є.

За результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, а також наведених заявником та апелянтами доводів, колегія суддів приходить до висновку, що ознаки очевидної протиправності рішення у спірних правовідносинах відсутні.

Разом з тим, судова колегія погоджується з місцевим судом, що забезпечення позову спрямовано на забезпечення існуючого становища до розгляду справи по суті та перевірки законності спірного рішення КМР.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з підстав, викладених у цій постанові. Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 312, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2020 року змінити.

Заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення його позову до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 27 лютого 2020 року «Про відзначення на території міста Києва пам`ятних дат та ювілеїв у 2020 році» в частині задовольнити з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 27 липня 2020 року.)