Справа № 161/3836/20
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3836/20
Провадження № 2-а/161/215/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області сержанта поліції Гладуника Тараса Богдановича, Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої вказав, що 28.02.2020 року поліцейським СРПП Галицького ВП ГУНП у Івано-Франківській області сержантом поліції Гладуником Т.Б. (далі - поліцейський, інспектор) було винесено постанову серії БАА № 327896, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (далі - оскаржувана постанова). Відповідно до оскаржуваної постанови він 28.02.2020 року о 16:04 год. на а/д Н-03 сполученням м. Мукачево - м. Львів, у с. Задністрянське, керуючи транспортним засобом SKODA Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 5.35.1 ПДР України, здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду, на пішохідному переході. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, він дійсно 28.02.2020 року о 16:04 год. на а/д Н-03 сполученням м. Мукачево - м. Львів, у с. Задністрянське, рухався на своєму автомобілі ділянкою дороги, де була нанесена переривиста роздільна смуга, у зв`язку з чим він розпочав здійснювати обгін транспортних засобів, які рухалися в попутному напрямку зі швидкістю близько 30 км./год. Завершуючи обгін вказаних автомобілів він помітив пішохідний перехід. Однак, завершити свій маневр зайнявши відповідну смугу руху без створення аварійної ситуації він не мав можливості, а тому був змушений перетнути пішохідний перехід частково зайнявши свою смугу рух, при цьому переконавшись, що на переході немає пішоходів. Крім того, на ділянці дороги, де він розпочинав обгін, не було дорожнього знаку, який попереджував би про наявність пішохідного переходу, а оскільки даним автомобільним шляхом їхав вперше, то про наявність такого він знати не міг. Про зазначене він намагався попередити інспектора, однак останній проявив формалізм та проігнорував усі його пояснення. На підставі викладеного, просить суд скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні без виклику сторін.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.06.2020 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Галицьке ВП ГУНП у Івано-Франківській області (а.с. 30-32).

Відзиви на позовну заяву від відповідачів на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.02.2020 року поліцейським СРПП Галицького ВП ГУНП у Івано-Франківській області сержантом поліції Гладуником Т.Б. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАА № 327896 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 28.02.2020 року о 15 год. 50 хв. позивач ОСОБА_1 , на 28.02.2020 року о 16:04 год. на а/д Н-03 сполученням м. Мукачево - м. Львів, у с. Задністрянське, керуючи транспортним засобом SKODA Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 5.35.1 ПДР України, здійснив обгін автомобіля, який рухався попереду, на пішохідному переході, чим порушив правила обгону (а.с. 18).

Пунктом 33.5 розділу 33 ПДР України закріплені інформаційно-вказівні знаки та їх значення.

Так, знак 5.35.1 «Пішохідний перехід» встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу.

Пунктом 14.6 «в» ПДР України передбачено, що обгін забороняється ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил обгону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачка свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнала, про що зробив відповідний запис в оскаржуваній постанові, а саме: в графі «копію постанови мною отримано» ОСОБА_1 зазначив «не згідний, ПДР не порушував».

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частинами 1, 6 ст. 162 КАС України передбачено можливість надання відзиву, у якому відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Так, стороною відповідача протягом усього періоду розгляду справи судом, відзив на позовну заяву надано не було, як і не надано жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені позивачем у позовній заяві.

При цьому, оскаржувана постанова не містить зазначення будь-яких доказів, які були взяті за основу поліцейським СРПП Галицького ВП ГУНП у Івано-Франківській області сержантом поліції Гладуником Т.Б. при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зокрема, графа оскаржуваної постанови «до постанови додаються» не містить будь-яких записів.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду не надані, відзив чи будь-які заперечення проти позову на адресу суду не надходили, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17 зроблений наступний правовий висновок.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI.

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і оскарженню не підлягало. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 08.04.2015 року № 3-рп/2015, Закон № 3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору, хоча мав його сплати за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Із наведеного слідує, що зі сторони відповідача на користь держави підлягає стягненню 420,40 грн. судового збору.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Стаття 217 КУпАП передбачає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у п. 2, 5 ст. 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень

Отже, працівники органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

За таких обставин та з урахуванням того, що поліцейський Гладуни Т.Б . , як суб`єкт владних повноважень, притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КАС України, діяв від імені Галицького ВП ГУНП у Івано-Франківській області, тому саме з останнього слід стягнути в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420,40 грн.

На підставі ст. ст. 122, 251, 254, 286, 287 КУпАП, керуючись ст. ст. 72-77, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області сержанта поліції Гладуника Тараса Богдановича, Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАА № 327896, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області сержантом поліції Гладуником Тарасом Богдановичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції у Івано-Франківській області в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська