Справа № 320/6273/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

28 липня 2020 року м. Київ № 320/6273/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до приватного виконавця Трофименко Михайла Михайловича

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця Трофименко Михайло Михайловича, в якому просить суд скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. про відкриття виконавчого провадження №62490312 від 07.07.2020, постанову про арешт коштів боржника від 07.07.2020 №62490312, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 07.07.2020 №62490312, про арешт майна боржника від 07.07.2020 №62490312, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.07.2020 №62490312.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Як слідує з позовної заяви, ОСОБА_1 об`єднує у своєму позові вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Досліджуючи питання правомірності обраної позивачем юрисдикції розгляду та вирішення даного спору, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404).

Частиною першою статті 74 Закону №1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою цієї ж статі передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Слід зазначити, що згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 382/389/17 імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї матеріалів, позивач у даній справі оскаржує постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М.:

- постанову про відкриття виконавчого провадження №62490312 від 07.07.2020,

- постанову про арешт коштів боржника від 07.07.2020 №62490312,

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 07.07.2020 №62490312,

- постанову про арешт майна боржника від 07.07.2020 №62490312,

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.07.2020 №62490312.

Так, згідно відомостей постанов від 07.07.2020 ВП №62490312 про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, останні прийняті приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3570/2011 виданого 13.02.2012 Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/2547/74/48385 від 01.11.2006 в сумі 337 402,87 грн.

Суд звертає увагу на те, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-3570/2011, на підставі якого було видано 13.02.2012 виконавчий лист №2-3570/2011 було прийнято у порядку цивільного судочинства.

Отже, позивач оскаржує постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М., вчинені в рамках примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі у справі № 2-3570/2011, ухваленого відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Відтак, з огляду на викладене, вимоги позивача про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 07.07.2020 ВП № 62490312 про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. про відкриття виконавчого провадження №62490312 від 07.07.2020, суд зазначає, що статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Приймаючи до уваги те, що позивачем оскаржується постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. про відкриття виконавчого провадження №62490312 від 07.07.2020, прийнята у рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення місцевого загального суду, ухваленого за правилами Цивільного процесуального кодексу, дану позовну вимогу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 320/247/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87144998).

Частиною шостою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини четвертої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Також суд звертає увагу, що статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено повернення частини позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що порушення правила об`єднання позовних вимог є окремою підставою для повернення позовної заяви.

Згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця Трофименко Михайла Михайловича про визнання протиправними та скасування постанов, - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.