Справа № 240/464/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/464/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Левчук Т.В.,

представника відповідачів - Садовської-Мариніної В.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати незаконним і скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Данилишина Петра Богдановича № 2377/1, виданого 24 грудня 2019 року на підставі норм п. 4 ч. 1 ст.83 та п. 1-1) ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", про звільнення з 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 - головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - із займаної посади та з державної служби.

Поновити ОСОБА_1 , на державній службі на посаді головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 28 грудня 2019 року із переведенням на відповідну займаній посаду головного спеціаліста сектору комунікації з громадськістю Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , втрачене грошове утримання ( заробітну плату) з 28 грудня 2019 року по день постановлення судом рішення по суті позовних вимог.

Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 завдану порушенням прав немайнову (моральну) шкоду в сумі п`ятдесят тисяч гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що оскаржуваний наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині звільнення позивача з посади головного спеціаліста зв"язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області є протиправним та підлягає скасуванню, так як мала місце реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції і позивач мав право на працевлаштування на рівноцінну посаду в новоутвореному органі - Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції. На своє звернення щодо такого працевлаштування до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповіді не отримано. Вказує, що 25.12.2019 у вихідний день було викликано вибірково декілька працівників для написання заяв про переведення на відповідні посади до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, окрім неї. Позивач вважає, що її звільнення було упередженим, так як на рівноцінні посади до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було переведено інших працівників, які не мають переваг порівняно з нею. А посада головного спеціаліста сектору комунікації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є вакантною. Крім того, при звільненні не було враховано стаж роботи на займаній посаді, наявність освіти, переважне право на переведення на аналогічну посаду.

Ухвалою від 12.02.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2020.

02.03.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 17.03.2020.

04.03.2020 від Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач правомірно був звільнений із займаної посади у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, попередивши про таке звільнення за два місяці. Зазначає, що Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції створено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019, яким не передбачено перехід майнових прав та обов`язків ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Чинним законодавством не передбачено обов"язку подальшого працевлаштування державного службовця, який звільняється на підставі ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", а трудовим законодавством не передбачено обов"язок роботодавця працівникові ту посаду, яку він обирає сам. В силу вимог Закону України "Про державну службу" переведення державного службовця на іншу посаду здійснюється за ініціативою суб`єкта призначення. Таке ініціювання переведення позивача для проходження державної служби в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції не здійснювалося.

04.03.2020 від Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивача було звільнено відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області , про що було попереджено за два місяці, тому норми ст.42-1 КЗпП України до позивача не застосовуються. Згідно штатного розпису Ліквідаційної комісії ГТУЮ в Житомирській області на 2020 рік від 10.02.2020, посада головного спеціаліста зв"язків з громадськістю відсутня, тому поновлення на зазначеній посаді позивача неможливе. У зв"язку з цим, звільнення позивача вважає правомірним, а позов безпідставним.

Ухвалами від 04.03.2020, за клопотання представника позивача, судом витребувані докази у справі, а саме: відеозаписи з камер спостереження, встановлених в приміщенні Богунського районного суду м.Житомира, Корольовського районного суду м.Житомира, у Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області відеозапис з камер спостереження, встановлених в холі першого поверху будівлі "Будинку правосуддя" за адресою: м. Житомир, площа Соборна, 1, біля поста Служби судової охорони при входів в приміщення Корольовського районного суду м.Житомира та Богунського районного суду м.Житомира за 25.12.2019.

17.03.2020 від позивача та представника відповідачів надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку з чим підготовче засідання відкладено на 09.04.2020.

09.04.2020 підготовче засідання було відкладено без визначення дати судового засідання, до закінчення карантину. Наступне підготовче засідання призначено на 19.05.2020

19.05.2020 справу знято з розгляду в зв"язку із перебуванням судді Капинос О.В. у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 02.06.2020.

02.06.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.06.2020, у зв"язку із задоволенням клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 03.06.2020 судом витребувано у відповідача докази на підтвердження того, чи пропонувалась ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення робота в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції.

18.06.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.06.2020, у зв"язку із задоволенням клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 18.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження терміном на 30 (тридцять) днів.

Ухвалою від 23.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.07.2020.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Житомирського управління юстиції від 06.03.2006 №78/к ОСОБА_1 , призначено з 07.03.2006 на посаду головного спеціаліста сектору представництва інтересів держави в судах та сприяння у виконанні міжнародних конвенцій і угод обласного управління юстиції. (т. 1 а.с.115)

Наказом Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 08.04.2016 №545/11 призначено за переведенням ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу реєстрації нормативно - правових актів, правової роботи та правової освіти Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 08 квітня 2016 року на посаду головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, з посадовим окладом згідно штатного розпису, із збереженням 11-го рангу державного службовця, увільнивши із займаної посади. (т. 1 а.с.12)

24.10.2019 ОСОБА_1 , головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, вручено попередження про припинення державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та звільнення із займаної посади не пізніше 2 місяців з дня попередження. (т. 1 а.с.120)

Наказом Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 24.12.2019 №2377/1 ОСОБА_1 - головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області звільнено із займаної посади 27.12.2019 у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Житомирській області. Підстава: попередження від 24.12.2019.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки таке відбулося з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), якщо інше не передбачено законом (ч.2 ст.5 Закону №889-VIII).

Згідно із ч.3 ст.5 Закону №889-VIII, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п.1 та п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу (п.1-1ч.1 ст.87 ).

Згідно із ч.4 та 5 ст.87 Закону №889-VIII, у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 24.12.2019 №2377/1 ОСОБА_1 - головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області звільнено із займаної посади 27.12.2019 у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, керуючись п.4 ч.1 ст.83, п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Обґрунтовуючи протиправність спірного наказу, позивач посилається на те, що відповідач не виконав свій обов"язок та не запропонував посаду в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції.

В той же час, висновки відповідачів про правомірність спірного наказу ґрунтуються на тому, що у даному випадку відбулася ліквідація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а не реорганізація, про що позивача було попереджено за 2 місяці. Робота позивачу при звільненні не була запропонована через відсутність організаційно-штатної структури.

Суд не погоджується з доводами відповідачів, з огляду на таке.

Досліджуючи питання чи відбулася у даному випадку саме ліквідація чи реорганізація Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону передбачено, що територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

За приписами пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області.

Пунктом 2 цієї постанови утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції .

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 3 цієї ж постанови КМУ №870 Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) є правонаступником, окрім інших, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" не було здійснено відмову від здійснення завдань і функцій територіальних органів юстиції.

Натомість пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" установлено, що:

територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції;

здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції;

міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області

Положенням про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5, (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497) встановлено повноваження відповідача .

Згідно з наказом Міністерства юстиції "Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" від 23 жовтня 2019 року №3228/5 у тексті Положення слова "Головне територіальне управління юстиції" в усіх відмінках і числах замінено словами "міжрегіональне управління" у відповідних відмінках і числах.

Центрально-західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) діє на підставі Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, що затверджено тим же наказом - наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497).

Таким чином, з дня утворення Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції до нього перейшли повноваження та функції Головного територіального управління в Житомирській області.

Наведені вище обставини вказують на те, що в даному випадку мала місце не ліквідація територіального органу Міністерства юстиції України - Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, а його реорганізація.

В зв`язку з цим, суд вважає безпідставними доводи представника відповідачів щодо відсутності правонаступництва при ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та утворення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Щодо дотримання порядку звільнення позивача, у зв"язку з реорганізацією.

Частиною 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Оскільки порядок звільнення державних службовців у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією державного органу не врегульований, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17 (провадження №К/9901/3920/17) і в силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права для спірних правовідносин в даній справі.

В зв`язку з цим, суд враховує, що за приписами ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

При цьому в частині 2 ст.40 КЗпП України прямо передбачено, що таке звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи. організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Системний аналіз вищевказаних законодавчих положень дає підстави для висновку, що однією з найважливіших гарантій для працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) - не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне вивільнення - з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі наявні вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч.1 ст. 40, ч.1 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Судом встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції в Житомирській області від 08.04.2016 №545/11 призначено за переведенням ОСОБА_1 з 08 квітня 2016 року на посаду головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (т.1 а.с.12)

24.10.2019 ОСОБА_1 , головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, вручено попередження про припинення державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та звільнення із займаної посади не пізніше 2 місяців з дня попередження.

В той же час, відповідач одночасно з попередженням про звільнення не виконав свій обов"язок та не запропонував позивачу наявні вакантні посади у Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, що представником у судовому засіданні не заперечувалось.

Відповідно до службової записки в.о. начальника відділу організації роботи та розвитку персоналу у Житомирській області Управління персоналу Р.Борковської від 15.06.2020 №10.4/27/2020/518 одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано роботу (посаду) в Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, так як на час надання попередження про припинення державної служби у Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції була відсутня організаційно-штатна структура. (т. 1 а.с.236-237)

В той же час, відповідно до штатного розпису на 2019 рік та листа Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.06.2020, надісланого на виконання вимог протокольної ухвали суду, станом на 27.12.2019 та 28.12.2019 посада головного спеціаліста сектору комунікації з громадськістю Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) була вакантною.(т. 1 а.с.240)

Порівнюючи посадову інструкцію головного спеціаліста зв"язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, затверджену 10.02.2017 та посадову інструкцію головного спеціаліста сектору комунікації з громадськістю Центральноз-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), затверджену 28.12.2019, суд дійшов висновку про те, що зазначені посади є рівноцінними, вимагають однакової кваліфікації.

Крім того, відповідно до штатного розпису на 2019 рік у Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції були вакантні посади у секторі документування.

Всупереч наведеним нормам, інша робота за відповідною професією чи спеціальністю позивачу не пропонувалася.

Крім того, суд зазначає, що положеннями частини першої статті 42 КЗпП передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. За правилами частини 2 цієї статті - визначено категорії працівників, яким при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 цієї ж статті).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом підготовки довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі №806/1175/17.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що до новоутвореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як правонаступника було переведено абсолютну більшість працівників ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за винятком окремих працівників, в тому числі позивача. Зі 132 осіб переведено 97, про що зазначено у листі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.06.2020 №10.4/28/2020/532 листі про переведення від 24.12.2019 №1/19/1.1-17/2019/8. (т.1 а.с.164-171)

Відповідачами не надано жодних обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу.

В той же час, позивач є фахівцем у галузі комунікації та має належний кваліфікаційний рівень, за весь час роботи не має жодного стягнення, за результатами діяльності державного службовця за 2019 рік отримала оцінку "відмінно", що підтверджується результатами виконання завдань державним службовцем за січень-жовтень 2019 року, затвердженим наказом Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 10.10.2019 №1669/1.

В судовому засіданні позивач в обґрунтування дискримінаційного підходу під час вирішення питання про переважне право на залишення на роботі під час вивільнення працівників, заявила клопотання про допит свідків - працівників Служби судової охорони які чергують в приміщенні ГТУЮ та співробітника позивача,, оскільки 25.12.2019 в.о. Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції було викликано окремих працівників для написання заяв на переведення, окрім позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , пояснили, що 25.12.2019 у вихідний день, вони чергували в приміщенні Корольовсього районного суду м. Житомира та Богунського районного суду м. Житомира, що знаходяться в одному приміщені з Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області. Цього дня до приміщення управління юстиції заходила велика співробітників цього управління. Як пізніше з"ясувалося, вказані співробітники прибули до місця роботи за викликом керівництва управління юстиції.

Свідок ОСОБА_4 , який був співробітником Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та який також був звільнений з вказаного управлінння у зв"язку реорганізацією пояснив, що 25.12.2019 він прийшов за місцем роботи, щоб забрати свої речі. Біля відділу кадрів побачив своїх колег, кількість яких не рахував. Причин, чому вони там знаходяться не з"ясовував, оскільки з ними не мав дружніх стосунків. Лише через деякий час дізнався, що того дня вони приходили для написання заяв про переведення в новостворене управління юстиції.

В силу вимог Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" гарантується недопущення дискримінації у всіх сферах суспільних відносин, в тому числі на державній службі.

Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2019 року №208/3390/16-а звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, роботодавець позивача зобов`язаний був запропонувати позивачу іншу роботу, чого зроблено не було. Крім того, ним не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі.

Вказані обставини свідчать про те, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог законодавства.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо звільнення позивача, так як таке рішення прийнято не на підставі вимог чинного законодавства, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено та без дотриманням принципу рівності перед законом, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 815/436/17 з подібними правовідносинами виклав правову позицію, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1ст. 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглось його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Суд зауважує, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлено порушення прав позивача, то вимоги щодо поновлення позивача на державній службі на посаді головного спеціаліста зв`язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області з 28 грудня 2019 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції в Житомирській області суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 року суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом з п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про доходи від 03.03.2020 №6.2/14/2020/145 середньоденний заробіток позивача при звільненні становив 445,15 грн.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу 6 місяців і 14 днів, який підлягає стягненню на його користь за період з 28.12.2019 по 16.07.2020 становить в розмірі 63656,48 грн. (шістдесят три тисячі шістсот п"ятдесят шість гривень сорок вісім копійок).

Одночасно, суд зазначає, що 15.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою, в якій просила видати наказ про прийняття на роботу на посаду головного спеціаліста сектору комунікації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

На заяву, було надано відповідь від 05.02.020 №272-2020/10-32-163/298-2020, у якій зазначено, що оскільки позивача звільнено за п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", у зв"язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, норми абз.3 ст.87 Закону та ст.42-1 КЗпПУ не застосовуються. Призначення без конкурсу неможливе. Крім того Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) не є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Проте таке звернення безпідставно та помилково відповідачем розглядалося через призму переведення державних службовців, визначеного правовими норами ст.41 Закону N889-VIII.

При розгляді даного звернення відповідач не врахував, що відповідно до вимог статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Одночасно слід зауважити, що Верховний Суд України ще у постановах від 04.03. 2014 по справі № 21-8а14, від 27.05.2014 по справі № 21-108а14, від 28.10.2014 по справі №21-484а14 сформулював правову позицію, відповідно до якої ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Більш того, відповідно до вимог ч. 5 статті 22 Закону N889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч.1 ст.42-1 КЗпПУ працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

На підставі викладеного суд робить висновок, що звернення позивача як згода (бажання) на переведення на іншу роботу (посаду) до новоутвореного Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції як правонаступника ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Житомирській області є не розглянутим.

Більш того, на момент розгляду справи у суді посада головного спеціаліста сектору комунікації з громадськістю Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), як правонаступника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, є вакантною.

Таким чином, вимоги щодо переведення на відповідну займаній посаду головного спеціаліста сектору комунікації з громадськістю Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) є передчасними, а порушене право позивача в цій частині підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повторно розглянути таке звернення позивача від 15.01.2020 з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи завдання внаслідок протиправним дій відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн. позивач посилається на те, що зверталася за медичною допомогою в медичну установу внаслідок різкого погіршення самопочуття у зв"язку з перенесеним стресом та перебувала на амбулаторному лікуванні. Незаконні дії відповідача призвели до істотних психологічних страждань, душевних страждань.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, поміж інших, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У ч. 3 ст. 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. […] Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Разом з тим, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Проте, позивач не виконав свого обов`язку щодо доказування та не надав суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань, а також не надав жодного обґрунтування щодо заявленого розміру моральної шкоди та доказів того, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою.

Позивачем не доведено, що проходження лікування та звернення за медичною допомогою відбулося внаслідок протиправних дій відповідачів.

Крім того, позивачем не надано до суду чіткого розрахунку заявленого розміру такої шкоди із документальним підтвердженням понесення такої шкоди, а лише зазначено, що розмір завданої моральної шкоди складає 50000 грн.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №2377/1 від 24.12.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста зв"язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Поновити з 28.12.2019 ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста зв"язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (Майдан Соборний, 1 м. Житомир, 10014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 по 16.07.2020, в розмірі 63656,48 грн. (шістдесят три тисячі шістсот п"ятдесят шість гривень сорок вісім копійок).

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, викладеного у формі листа від 05.02.2020 №272-2020/10-32-163/298-2020, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.01.2020.

Зобов"язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Володимирська, 91 м. Хмельницький, 29000, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.01.2020 з урахуванням висновків, викладених в даному судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста зв"язків з громадськістю Головного територіального управління юстиції у Житомирській області і нарахування та виплати середнього заробітку межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 27 липня 2020 року