Справа № 320/4493/19
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 липня 2020 року
м. Київ
справа № 320/4493/19
адміністративне провадження № К/9901/17550/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 320/4493/19 за позовом ОСОБА_2 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 26.07.2019 року № 224 про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - «сувора догана»;
- зобов`язати Командира військової частини НОМЕР_1 внести відповідні зміни в наказ Командира військової частини НОМЕР_1 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за липень 2019 року», здійснити перерахунок розміру належного грошового забезпечення за липень 2019 року та виплатити ОСОБА_2 недоотриману суму грошового забезпечення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 26.07.2019 року № 224 про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - «сувора догана»; визнано протиправним та скасовано наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 05.08.2019 року № 230 «Про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в липні 2019 року» в частині виплати премії за липень 2019 року сержанту ОСОБА_2 ; зобов`язано Командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про преміювання сержанта ОСОБА_2 відповідно до наказу Міністерства оборони України № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зі змінами) від 07.06.2018 року; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Задовольняючи частково позов та визнаючи протиправним наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 26.07.2019 року № 224 про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - «сувора догана», суд апеляційної інстанції, виходив з того, що командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 , приймаючи наказ № 109 - НР від 10.06.2019 року про призначення сержанта ОСОБА_2 добовим наряду на 11 червня 2019 року у складі чергового парку вийшов за межі утвердженого Списку осіб, які залучаються до несення служби черговим технічної території і як наслідок, ОСОБА_2 не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, оскільки ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності без належних на те підстав, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку визнати протиправним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 05.08.2019 року № 230 «Про преміювання особового складу військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби в липні 2019 року» в частині виплати премії за липень 2019 року сержанту ОСОБА_2 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Виходячи з вказаних правил процесуального закону та змісту касаційної скарги, судового рішення, не погоджуючись з яким скаржник звернувся до суду з цією скаргою, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Таким чином, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відповідно до примітки статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище розуміються, серед іншого, військові посадові особи вищого офіцерського складу.
Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини склались з приводу проходження позивачем публічної служби.
При цьому військове звання (сержант) не підпадає під перелік військових посадових осіб вищого офіцерського складу в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
За таких обставин та правового регулювання справа щодо спірних правовідносин є справою незначної складності.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а» - «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, відповідачем подано скаргу на судове рішення в справі незначної складності, яке в силу вимог, закріплених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд доходить висновку про те, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
При цьому Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, за змістом яких останній рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України.
Наведене також узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 12, 328, 333 КАС України
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 320/4493/19 за позовом ОСОБА_2 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.А. Губська

Судді М.В. Білак

О.В. Калашнікова