Справа № 200/4229/20-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року справа №200/4229/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Ястребової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року (головуючий суддя І інстанції - Лазарєв В.В.), складене у повному обсязі 16 червня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/4229/20-а за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті пенсії з часу отримання інвалідності;

- зобов`язання управління нарахувати та виплатити недоотримані суми пенсії за весь час інвалідності, а саме з травня 1964 року по 2000 рік (а.с. 1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 76-79).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що позивач є учасником бойових дій, інвалідом війни 2 групи по подіям Карибської кризи 1961 - 1964 років.

03 березня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою в якій просив нарахувати та виплати пенсію з 1964 року по 2000 рік, однак листом відповідач відмовив у нарахуванні та виплати пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи з 1964 року по 2000 рік, зазначивши, що право на отримання відповідної пенсії наступає з моменту особистого звернення до пенсійного органу.

Вважає таку позицію хибною, таку, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Як зазначає позивач, згідно копії військового квитка, історії хвороби, архівних довідок, він був звільнений з військової служби у травні 1964 року, тому він має право на отримання пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи саме з часу звільнення з військової служби.

При цьому, позивач не пов`язує право на отримання пенсії зі зверненням до пенсійного органу, вважає його безумовним (а.с. 83-84).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України (а.с. 2).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 08 жовтня 2004 року позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 4).

З 25 жовтня 2004 року позивачу встановлено другу групу інвалідності безстроково у період проходження військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія ДОН-04 №028853 (а.с. 52).

Відповідно довідки МСЕК Серія ДОН-04 № 029139 позивач при повторному огляді визнаний інвалідом 2 гр. від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального боргу, безстроково, дата огляду - 02 грудня 2004 року (а.с. 57).

Протоколом Костянтинівського ГУПР № 816 від 06 квітня 2000 року "призначення пенсій" позивачеві проведено розрахунок пенсії за віком на загальних підставах відповідно до його звернення (а.с. 45).

02 квітня 2018 року позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перехід на пенсію по інвалідності, як інваліда війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (а.с. 68-69).

Розпорядженням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21 червня 2018 року з 02 квітня 2018 року ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, як інваліда війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (а.с. 65).

03 березня 2020 року позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити пенсію по інвалідності, як інваліда війни 2 групи з 1964 по 2000 роки.

10 березня 2020 року відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті недоотриманої пенсії з травня 1964 року по березень 2000 року, оскільки пенсія призначається та виплачується з моменту особистого звернення за нею (а.с.5).

Позивач не погодившись з вищевказаною відмовою, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався правом на призначення пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи з 02 квітня 2018 року, при цьому, статус учасника бойових дій та посвідчення інваліда 2 гр. з числа учасників бойових дій, позивач отримав тільки в 2004 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) (в редакції на час його прийняття), особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно статті 12 Закону №1788-XII (в редакції на час його прийняття), право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статті 16 Закону №1788-XII (в редакції на час його прийняття), військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки військовослужбовців, які загинули на фронті чи при виконанні інтернаціонального обов`язку або померли в період військової служби, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Отже, за вимогами зазначеної норми на час прийняття закону, було передбачено, що військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами, мають право на отримання пенсії по інвалідності після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

З 25.10.2004 року позивачу вперше було встановлено другу групу інвалідності у період проходження військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія ДОН-04 №028853 (а.с. 52).

Відтак, позивач набув право на отримання пенсії по інвалідності, як учасника бойових дій з 25.10.2004 року, з отриманням відповідного посвідчення.

Твердження позивача, що при встановленні йому другої групи інвалідності у період проходження військової служби, він набуває право на отримання пенсії по інвалідності з моменту його звільнення є хибним, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 45 Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно із пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, в подальшому Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) (в редакції на час прийняття закону), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

За статтею 18 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності призначаються військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби чи не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, одержаних у період проходження служби.

Відповідно до статті 18 Закону № 2262 (в чинній редакції), пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно статті 26 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а інвалідам - чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років - довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться лише за їх заявою.

За п. «а» статті 50 зазначеного Закону (в редакції на час прийняття закону), пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, військовослужбовцям строкової служби - з дня виписки з госпіталю, але не раніше ніж з дня звільнення з військової служби, якщо встановлення інвалідності медико-соціальною експертною комісією і звернення за пенсією відбулися не пізніше 3 місяців з дня виписки з госпіталю або з дня звільнення з військової служби, а сім`ям військовослужбовців строкової служби та пенсіонерів з числа цих військовослужбовців - з дня смерті годувальника або виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Батькам або дружині (чоловікові) зазначених військовослужбовців і пенсіонерів, що набули права на пенсію у зв`язку з втратою джерела засобів до існування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією;

Зазначеним військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, визнаних інвалідами після 3 місяців з дня звільнення зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення, - з дня встановлення інвалідності.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, зазначені нормами передбачено, право особи на отримання пенсії за вказаним законом по інвалідності, визнаних інвалідами після 3 місяців з дня звільнення зі служби та з дня встановлення інвалідності.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивачу встановлено інвалідність вперше тільки в 2004 року.

Відповідно до статті 48 Закону (в редакції на час прийняття закону), заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей подаються до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання, а особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Головного управління командуючого Національною гвардією України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, Служби безпеки України і Міністерства внутрішніх справ України.

За чинною редакцією статті, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Документів щодо визнання його інвалідом, або учасником бойових дій в спірний період з 1964-2000 роки, позивачем не надано. Не доведено позивачем і звернення позивача в зазначений період до відповідних органів, які відповідали за встановлення права позивача на отримання пенсії.

Як вже зазначалось судом, розпорядженням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21 червня 2018 року позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, як інваліда війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року з 02 квітня 2018 року за його заявою.

Таким чином позивач скористався правом на призначення пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року лише з 02 квітня 2018 року.

Відтак, обов`язок пенсійного органу на призначення відповідного виду пенсії не є безумовним, він виникає виключно після волевиявлення особи на призначення відповідного виду пенсії.

При цьому, у позивача право на отримання пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи виникло з моменту встановлення йому статусу учасника бойових дій та отримання посвідчення інваліда 2 гр. з числа учасників бойових дій, які він отримав в 2004 році.

При цьому, діючим законодавством не встановлено можливості на призначення пенсії за період більш ніж 12 місяців перед його зверненням (за умови наявності такого права), відтак, суд позбавлений можливості на визнання за позивачем права на отримання пенсійного забезпечення по інвалідності з часу, коли його комісували з армії з 1964 року.

При цьому, судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що суд першої інстанції при прийняття рішення всебічно та повно розглянув матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі № 200/4229/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова