Справа № 1.380.2019.004656
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004656
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участі начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 12.09.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (інша назва 436 окремий вузол радіоелектронної боротьби, далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2019 №3-PC (по особовому складу), підписаний тимчасово виконуючим обов`язки начальника майором ОСОБА_3 , в частині звільнення прапорщика ОСОБА_1 , начальника станції технічного контролю відділення радіотехнічного контролю військової частини НОМЕР_1 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.08.2019 №119 (підписаний тимчасово виконуючим обов`язки командира майором ОСОБА_3 ), в частині здачі звільненим військовослужбовцем ОСОБА_4 справ та посади, виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, припинення доступу ОСОБА_5 за посадою до роботи з відомостями, що містять державну таємницю;

- поновити незаконно звільненого прапорщика ОСОБА_1 на посаді начальника станції технічного контролю відділення радіотехнічного контролю військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період від дати звільнення - 07.08.2019 і до дати винесення рішення у даній справі;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Позивач та його представник доводи позовної заяви підтримали, вважають протиправними накази №3-РС від 05.07.2019 та №119 від 07.08.2019 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. В судовому засіданні роз`яснили підстави позовних вимог та стверджують, що позиція відповідача щодо закінчення 11.04.2019 (дата досягнення позивачем 45-річного віку) строку дії контракту на проходження ОСОБА_1 військової служби є помилковою, оскільки такий був укладений на строком три роки. Дописане в контракті від руки застереження щодо обмеження строку його дії «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі» не підлягало застосуванню, оскільки станом на дату прийняття оскаржених рішень граничний строк перебування ОСОБА_1 на військовій службі, з огляду на те, що триває особливий період, становив 60 років. Тому позивач вважає передчасним звільнення його з військової служби до 14.04.2020. Посилається на положення статей 22, 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про те, що граничний вік перебування на військовій службі особи з військовим званням «прапорщик» під час особливого періоду становить 60 років (а не 45 років, як обчислюють відповідач та треті особи на стороні відповідача). Позивач в судовому засіданні наполягав, що за умовами підписаного з ним контракту він повинен відслужити три календарні роки. Також звертає увагу суду на той факт, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №78 від 11.05.2019 (по стройовій частині) про тимчасове виконання обов`язків командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 визначено, що т.в.о командира не має повноважень на прийняття організаційно-штатних та кадрових рішень. Оскільки прийняті майором ОСОБА_2 накази про звільнення військовослужбовця з військової служби (по особовому складу та по стройовій частині) є кадровими рішеннями, то такі видані з перевищенням його повноважень як т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 . Позивач стверджує, що протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у прийнятті незаконного рішення про звільнення, відповідач завдав йому моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10000 грн.

Ухвалою від 17.09.2019 суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом та поновив його. Відповідач подав суду клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу №3-PC від 05.07.2019 з мотивів пропуску позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України (том 1 а.с. 56). Відповідач аргументував, що ОСОБА_1 дізнався про це рішення 05.08.2019, коли зміст наказу був доведений до нього під розписку, при цьому до суду звернувся лише 07.09.2019. Позивач подав заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (том 1 а.с. 82). Наполягав, що копії оскаржуваних наказів він отримав 07.08.2019. При цьому не заперечував, що з наказом №3-PC від 05.07.2019 ознайомився 05.08.2019. Позивач пояснив, що позов про оскарження цього наказу подано з пропуском місячного строку на 2 дні і просив врахувати, що в період з 02.09.2019 по 06.09.2019 хворів та перебував на лікуванні, що і зумовило цю незначну затримку. На стадії підготовчого провадження суд за клопотанням відповідача повернувся до питання строку звернення позивача до суду з цим позовом. В ухвалі від 14.01.2020 (а.с.122-125) суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з поважних причин на два дні пропустив визначений частиною другою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду, тому відсутні підстави змінювати прийняте на стадії відкриття провадження у цій справі рішення про поновлення строку звернення до суду.

Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 48-49), просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що надіслані до штабу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ВЧ НОМЕР_2 ) документи для укладення з ОСОБА_1 нового контракту були підписані 04.04.2017 та не містили виправлень, строк дії контракту було визначено відповідно до рапорту військовослужбовця - три роки. У відповідь до ВЧ НОМЕР_1 надійшов контракт, підписаний командувачем від 14.04.2017, а також витяг з наказу №36-РС від 14.04.2017 щодо укладення з ОСОБА_1 нового контракту про проходження військової служби до досягнення граничного віку перебування на службі з 14.04.2017 по 11.04.2019. Відповідач стверджує, що виправлення в контракті шляхом дописування від руки «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі» ВЧ НОМЕР_1 не здійснювала, відомості про особу, що здійснила такий напис, - відсутні. Посилається на норми статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зазначає, що відповідно до наказу №36-РС від 14.04.2017, строк дії контракту з ОСОБА_6 визначено з 14.04.2017 по 11.04.2019, тому відсутні законні підстави для залишення його на військовій службі до досягнення граничного віку перебування на військовій службі. Відповідач вказує, що 11.04.2019 строк контракту ОСОБА_1 закінчився, тому позивач підлягав звільненню. Видання т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 оскаржених наказів є виконанням наказу №36-РС від 14.04.2017, а не прийняттям кадрових рішень, а отже - майор ОСОБА_2 не перевищив службових повноважень при прийнятті оскаржених рішень. Процедуру звільнення було дотримано, оскільки з військовослужбовцем було проведено бесіду, здійснено передбачені законодавством розрахунки тощо.

Суд за клопотаннями представників сторін залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військову частину НОМЕР_2 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), Міністерство оборони України (том 1 а.с. 67-69; 109-112).

Треті особи вважають позов ОСОБА_1 безпідставним з підстав, викладених у письмових поясненнях (том 1 а.с. 84-86, 132-137), повністю підтримують позицію ВЧ НОМЕР_1 . Стверджують, що строк дії контракту прапорщика ОСОБА_1 встановлено до 11.04.2019 (дати досягнення ним граничного віку перебування на військовій службі, 45 років), що підтверджується змістом наказу №36-рс від 14.04.2017. Т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 мав повноваження на прийняття оскаржених рішень, оскільки виконував обов`язки командира військової частини та виконував наказ №36-рс від 14.04.2017. Оскільки ОСОБА_1 не звертався до командування з рапортом про продовження строку перебування на військовій службі понад граничний вік (45 років), підстав для залишення його на службі не було.

Суд на стадії судового розгляду справи у відкритому судовому засіданні заслухав промови та пояснення, запитання та відповіді учасників справи, дослідив наявні письмові докази та оголосив перерву до 31.03.2020 з метою отримання додатково витребуваних доказів. В продовжене 31.03.2020 судове засідання позивач та його представник не прибули, а представник позивача скерував на електронну пошту суду клопотання (том 2 а.с. 37-38), з огляду на запроваджений в Україні на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин просив розгляд цієї справи здійснювати за відсутності позивача, за наявними у справі матеріалами. Третя особа ВЧ НОМЕР_2 з тих самих мотивів просила призупинити провадження у справі до часу закінчення карантинних обмежень (том 2 а.с. 30-31). Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 повідомили суд, що надали всі наявні докази та висловили свої доводи, свою процесуальну позицію підтримують. З огляду на такі заяви учасників справи та епідеміологічну ситуацію, що зумовила запровадження в державі карантину, суд ухвалив завершити розгляд справи та постановити рішення в порядку письмового провадження.

Суд заслухав доводи учасників справи та їх заяви по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року проходив військову службу в Збройних Силах України, має військове звання «прапорщик», є учасником бойових дій (том 1 а.с.24).

З січня 2012 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом, укладеним на п`ять років (а.с.144-146), обіймав посаду начальника станції технічного контролю відділення радіотехнічного контролю відділу радіочастотного моніторингу військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

28.03.2017 ОСОБА_1 подав командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт щодо укладення нового контракту терміном на три роки (том 1 а.с. 139), а також успішно пройшов обстеження ВЛК (том 1 а.с.147).

Командир ВЧ НОМЕР_1 підготував подання, відповідно до висновків якого клопотав перед вищим керівництвом про укладення з прапорщиком ОСОБА_1 нового контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України строком на три роки з 11.04.2017 (том 1 а.с. 140-142).

04.04.2017 командир ВЧ НОМЕР_1 скерував до начальника Управління персоналу- заступника начальника штабу управління Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) пакет необхідних документів (том 1 а.с. 138-150), серед яких рапорт ОСОБА_1 про укладення трирічного контракту, подання про укладення трирічного контракту та підписаний 04.04.2017 ОСОБА_1 контракт, укладений строком на три роки (оригінал контракту долучено до матеріалів справи в окремому пакеті, далі том 2, додаток).

В штабі оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старший прапорщик ОСОБА_7 опрацював підписаний 04.04.2017 ОСОБА_1 контракт на відповідність вимогам пунктів 21, 22 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, статті 22 та пункту 10 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 23.03.1992 №2232-ХІІ. Під час опрацювання цього документа старший прапорщик ОСОБА_7 вніс в пункт 3 контракту застереження щодо строку його дії в такий спосіб: в надрукованому на принтері тексті «3. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки» словосполучення «три роки» рукописно взяв у дужки, а коло нього дописав від руки таку фразу «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі». В підготованому ним проекті наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про укладення контракту з прапорщиком ОСОБА_1 старший прапорщик ОСОБА_7 зазначив, що контракт укладається «До досягнення граничного віку перебування на військовій службі з 14.04.2017 по 11.04.2019», керуючись при цьому датою досягнення ОСОБА_1 45-річного віку.

Ці документи 14.04.2017 були передані через полковника ОСОБА_8 полковнику ОСОБА_9 для перевірки та подання на підпис командувачу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Описані вище контракт та проект наказу (по особовому складу) були підписані 14.04.2017 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » генерал-майором ОСОБА_10 у присутності полковника ОСОБА_11 ; спочатку підписувався контракт, опісля проект наказу №36-РС від 14.04.2017 (ці обставини відображено в акті службової перевірки №501/552 від 24.02.2020, том 1 а.с. 197-201).

Два примірники контракту, підписаного командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з прапорщиком ОСОБА_1 , 20.04.2017 скеровано командиру ВЧ НОМЕР_1 листом №501/5/495 від 19.04.2017 (том 1 а.с. 217-218).

ОСОБА_1 одержав свій примірник контракту 27.04.2017, про що розписався у відповідній графі (том 2, додаток). На вимогу суду відповідач не надав доказів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом №36-РС від 14.04.2017 з причини відсутності таких.

06.03.2019 командир ВЧ НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_12 у присутності начальника штабу-першого заступника начальника командира ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 провів бесіду з ОСОБА_1 та довів до його відома, що закінчується термін дії контракту від 14.04.2017, серед іншого з`ясовував ставлення військовослужбовця до звільнення з військової служби; ОСОБА_1 повідомив, що з військової служби звільнитися бажає з підстави «у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі», а також бажає залишитися на квартирному обліку (том. 1 а.с. 184).

14.03.2019 ВЧ НОМЕР_1 скерувала матеріали особової справи ОСОБА_1 в кадровий центр в місто Київ для визначення та нарахування останньому грошового забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби, що підтверджується даними журналу реєстрації вихідних та внутрішніх документів з грифом «Для службового користування» (том 2 а.с. 27-29).

З 18.03.2019 по 29.03.2019 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, про що командування ВЧ НОМЕР_1 видало відповідні накази №47 від 18.03.2019 та №53 від 29.03.2019 (том 1 а.с. 164,165).

ОСОБА_1 відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №63 від 11.04.2019 з 11.04.2019 по 28.05.2019 перебував в щорічній основній відпустці (том 1 а.с. 166).

11.05.2019 командир ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_12 видав наказ (по стройовій частині) №78, у зв`язку з вибуттям з 12.05.2019 у відрядження у ВЧ НОМЕР_2 (м. Рівне) з подальшим вибуттям у район виконання завдань операції Об`єднаних Сил на території Донецької та Луганської областей для виконання завдань у складі ОТУ «Північ» наказав «тимчасове виконання обов`язків командира військової частини покласти на майора ОСОБА_2 , начальника штабу-першого заступника командира частини, без права прийняття організаційно-штатних, кадрових рішень» (том 1 а.с. 22, 229).

Час перебування ОСОБА_1 у відпустці на підставі наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 №86 від 29.05.2019 був продовжений на період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні на 21 добу з 29.05. по 18.06.2019 (том 1 а.с. 167).

19.06.2019 ОСОБА_1 прибув у ВЧ НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, про що т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 прийняв наказ №97 від 19.06.2019 (том 1 а.с. 168). З 21.06.2019 ОСОБА_1 вибув на лікування в клініку АПД ВМКЦ Західного регіону, у ВЧ НОМЕР_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків 05.07.2019, що зафіксовано в наказах №98 від 21.06.2019, №103 від 05.07.2019 (том 1 а.с. 168а,169).

01.07.2019 з кадрового центру м. Києва до ВЧ НОМЕР_1 повернулася особова справа ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями журналу реєстрації вхідних документів з грифом «Для службового користування» (том 2 а.с. 24-26).

05.07.2019 тимчасово виконуючий обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 провів з позивачем бесіду, в ході якої довів ОСОБА_1 рішення про його звільнення з військової служби. В листку бесіди від 05.07.2019 (том 1 а.с. 185) зафіксовано, що прапорщик ОСОБА_1 заперечив щодо подання його на звільнення з військової служби, повідомив про бажання проходити військову службу.

Позивач в судовому засіданні на уточнюючі запитання головуючого судді щодо мотивів його дій та причини виникнення 05.07.2019 спору з командуванням щодо звільнення з огляду на зміст листка бесіди від 06.03.2019 пояснив суду таке:

ОСОБА_1 отримав свій примірник контракту після підписання командуючим військ ОК «Захід» наприкінці квітня 2017 року, якраз напередодні відправлення на кілька місяців в зону проведення антитерористичної операції, тому ознайомився з документами побіжно та не надав значення описаним вище допискам в контракті. В березні 2019 року командир дійсно провів з ним бесіду щодо звільнення з військової служби з огляду на досягнення ним 45-річного віку; ОСОБА_1 змирився з ситуацією щодо свого передчасного звільнення, проте просив командира звільнити його з підстави «у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі» (це прохання і зафіксовано в листку бесіди), а не у зв`язку із закінченням строку контракту. Це прохання було обумовлене тим, що на той момент ОСОБА_1 прослужив вже більше 25 років та з 2006 року перебував на квартирному обліку в гарнізоні як особа, що потребує забезпечення житлом; звільнення з військової служби з формулюванням «у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі» при його вислузі є підставою для залишення колишнього військовослужбовця на квартирному обліку як такого, що потребує забезпечення житлом. Командир в березні 2019 року заперечень щодо цього клопотання позивача не мав, тому ОСОБА_1 проти звільнення з цієї підстави не заперечував. Проте в липні 2019 року підхід командира до питання про підставу звільнення ОСОБА_1 змінився. Так, підчас бесіди 05.07.2019 т.в.о. командира повідомив його, що підставою звільнення буде визначено «за закінченням строку контракту», проте така підстава відповідно до чинного законодавства має наслідком зняття колишнього військовослужбовця з квартирного обліку (черги на отримання житла). За таких нових обставин та ймовірних негативних наслідків звільнення з військової служби у вигляді зняття з квартирної черги, ОСОБА_1 повідомив т.в.о.командира, що звільнятися не бажає і хоче продовжувати служити, оскільки його трирічний контракт ще діє. Оскільки командир його прохання проігнорував та прийняв оскаржені рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

05.07.2019 тимчасово виконуючий обов`язки начальника 436 окремого вузла радіоелектронної боротьби майор ОСОБА_2 видав наказ №3-РС, відповідно до якого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із закінченням строку контракту (том 1 а.с. 163).

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 №105 від 09.07.2019, ОСОБА_1 з 09.07.2019 перебував на лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (том 1 а.с. 170). Надалі відповідно до наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_3 №109 від 18.07.2019 ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою терміном на 15 календарних днів з 18.07.2019 по 01.08.2019 (том 1 а.с. 172). 02.08.2019 ОСОБА_1 повернувся з лікування на службу (том 1 а.с. 174). Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 наказом №114 від 02.08.2019 визначив надати прапорщику ОСОБА_1 п`ять днів з 02 по 06.08.2019 для здачі справ і посади (том 1 а.с. 173).

Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 07.08.2019 видав наказ №119 (по стройовій частині), відповідно до котрого ОСОБА_1 з 07.08.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (том 2 а.с.50). В матеріалах справи є інша копія витягу з наказу №119 від 07.08.2019 (том 2 а.с. 23), що містить пункт 2 про внесення змін до наказу №63 від 11.04.2019 щодо продовження строку дії контракту прапорщику ОСОБА_1 на час перебування в основній відпустці за 2019 рік.

Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №99 від 13.02.2020 «Про призначення службової перевірки» ініційовано проведення службової перевірки за фактом законності внесення змін до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу, укладеного між командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та прапорщиком ОСОБА_1 (том 1 а.с. 206). Результати цієї перевірки оформлені актом службової перевірки №501/552 від 24.02.2020, затвердженого командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 22.02.2020 (том 1 а.с. 197-201). У висновку зазначено, що за результатами службової перевірки не виявлено порушень вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та наказу Міністра оборони України №170 від 10.04.2019 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

На підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №100 від 13.02.2020 проведено службову перевірку за фактом законності видання наказів №3-РС від 05.07.2019 та №119 від 07.08.2019 тимчасово виконуючим обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_13 , результати якої оформлені актом №501/530 від 21.02.2020 (том 1 а.с. 222-227). В акті службової перевірки зазначено, що оскільки строк дії контракту, укладений з прапорщиком ОСОБА_1 , відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №36-РС від 14.04.2017 встановлений з 14.04.2017 по 11.04.2019, тому військовослужбовець на момент закінчення строку контракту підлягав звільненню. Видання тимчасово виконуючим обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_13 наказів №3-РС від 05.07.2019 та №119 від 07.08.2019 на звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу частини прапорщика ОСОБА_1 не вважається прийняття кадрових рішень та не вбачається перевищення службових повноважень (том 1 а.с. 224). Разом з тим в акті зазначено, що в порушення вимог пункту 237 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 наказ №3-РС від 05.07.2019 виданий з порушенням термінів. На підтвердження законності видання наказів №3-РС від 05.07.2019 та №119 від 07.08.2019 тимчасово виконуючим обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_13 в акті міститься посилання на норми абзацу 2 статті 70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1190 №548-ХІV, із змінами про те, що заступник командира полку (окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки. У військових частинах, де посада заступника командира полку (окремого батальйону) не передбачена за штатом, виконання цих обов`язків покладається на начальника штабу.

Висновки актів службових перевірок затверджені наказами командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №126 від 24.02.2020 та № 134 від 27.02.2020 (том 1 а.с. 253-255, том 2 а.с. 4-10).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Відповідно до статті 5 Закону №2232-XII військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий, сержантський і старшинський, офіцерський склад.

17.03.2014 у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, Президент України видав Указ № 303/2014, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України постановив оголосити та провести часткову мобілізацію. Це рішення Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII.

Визначення особливого періоду наведено в Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII та «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII. Так, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. При цьому за визначенням, наведеним в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: - мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; - демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону №2232-XII строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського і старшинського складу, - на строк від 3 до 5 років. Під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідно до норм частини першої статті 39 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду військова служба (дія контрактів) для військовослужбовців продовжується у порядку, визначеному частиною дев`ятою статті 23 цього Закону.

Згідно з пунктом 3) частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-XII в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2232-XII граничний вік перебування на військовій службі встановлюється:
1) для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років;
2) для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років;

3) для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років;

4) для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII (набрав чинності з 08.06.2014) внесені зміни до законодавчих актів України, в тому числі у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» частину першу статті 22 доповнено пунктом 5 такого змісту:

«5) для військовозобов`язаних та резервістів, які призиваються на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, - до досягнення граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві».

Норми статті 28 Закону №2232-XII визначають, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних. Так, військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 60 років (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 1604-VII від 22.07.2014, що набрав чинності 13.08.2014). Відповідно до частини четвертої цієї статті граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Стаття 26 Закону №2232-XII регламентує підстави звільнення з військової служби. Так, відповідно до пункту 2) частини п`ятої цієї статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), в тому числі на таких підставах:

- у зв`язку із закінченням строку контракту (підпункт «а»);
- за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі (підпункт «в»);
- які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду підпункт «й»;

- які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду (підпункт «к»).

Законом України від 24.03.1999 №548-XIV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статут викладено в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статей 29, 30 Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Згідно зі статтею 36 Статуту командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Згідно зі статтею 38 Статуту у разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.

Загальні обов`язки командирів (начальників) визначено в розділі 2 Статуту.

Відповідно до статті 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Так, згідно статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний:

- встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

- особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

- під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Статтею 60 Статуту передбачено, що у разі неможливості виконання службових обов`язків у зв`язку з відбуттям за межі гарнізону, через хворобу та з інших поважних причин командир (начальник) для виконання цих службових обов`язків призначає одного із заступників. Якщо штатний заступник відсутній і ніхто не був призначений командиром (начальником), командування бере на себе старший за посадою, а у разі відсутності старшого за посадою - старший за військовим званням, про що доповідає старшому командирові (начальникові).

Новопризначені командири військових частин (кораблів) вступають на посаду на підставі розпорядження чи наказу старшого командира (начальника). Про свій вступ на посаду командир частини (корабля) оголошує наказом і доповідає старшому командирові (начальникові) (стаття 61 Статуту).

Відповідно до статті 66 Статуту командир полку (корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону, далі - командир полку) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання полком бойових завдань; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок; за стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; за стан фінансового господарства; за всебічне забезпечення полку, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир полку є прямим начальником усього особового складу полку. Статтею 67 Статуту визначені обов`язки командир полку, серед іншого, такий зобов`язаний особисто керувати кадровою роботою, затверджувати кандидатів на вищі посади та для вступу до військово-навчальних закладів.

Частиною другою статті 70 Статуту визначено, що заступник командира полку (окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки. У військових частинах, де посада заступника командира полку (окремого батальйону) не передбачена за штатом, виконання цих обов`язків покладається на начальника штабу.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008). Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять, зокрема, військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІ Положення №1153/2008 строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах сержантського та старшинського складу, - на строк від 3 до 5 років.
Про укладення з військовослужбовцем нового контракту про проходження військової служби посадові особи, зазначені у пункті 16 цього Положення, видають наказ по особовому складу. Пунктами 21, 22 Положення №1153/2008 визначено, що строк останнього контракту про проходження військової служби визначається часом, який залишився до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, або строком, на який його залишено на військовій службі понад граничний вік.

Строк проходження військової служби за контрактом обчислюється повними роками, крім випадків, визначених частиною третьою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пунктом 21 цього Положення.

Згідно з пунктом 219 Положення №1153/2008 військовослужбовці можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Цією статтею визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абзацами 2, 4 Пункту 34 Положення №1153/2008 визначено, що контракт припиняється (розривається): - у день закінчення строку контракту; - у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Пунктом 331 Положення №1153/2008 визначено, що дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується:

- до закінчення щорічної основної відпустки, час якої повністю або частково перевищує строк контракту;

- на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.

Глава «Порядок звільнення» розділу XII «Звільнення з військової служби» Положення №1153/2008 містить такі норми:

- звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації) до введення воєнного стану здійснюється на підставах, передбачених частинами другою, третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно за всіма підставами командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі (пп. 2) пункту 225);

- з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення. Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України (п.236);

- у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством (п.237).

Пунктом 12 розділу I Положення №1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 120 Положення №1153/2008 визначено, що у зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, а саме: 1) вакантною - за його згодою; 2) невакантною - у разі тимчасової відсутності, або внаслідок усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовця, який її займає.

Відповідно до пункту 121 Положення №1153/2008 тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини. Так згідно з підпунктом 4) цього пункту для тимчасового виконання обов`язків за вакантними і невакантними військовими посадами можуть призначатися особи старшого офіцерського складу - на військові посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання старшого або вищого офіцерського складу.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170).

Згідно з абзацом 5 пункту 2.13 розділу II Інструкції №170 не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в пункті 12.7 розділу ХІІ цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 10). Згідно з пунктом 12.7 розділу XII Інструкції №170 бесіда з питань звільнення проводиться з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником. Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо. Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань. Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди. Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 розділу XXXI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту. Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими міркуваннями та мотивами щодо оцінки фактичних обставин справи, а також тлумачення та застосування релевантних норм права:
Прапорщик ОСОБА_1 з 2012 року проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 на підставі п`ятирічного контракту від 11.04.2012 (том 1 а.с.144-146), строк дії якого закінчувався 10.04.2017.

З 17.03.2014 (дати набрання чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII) в Україні запроваджено особливий період, який триває донині.

28.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про укладення нового контракту строком на три роки (том 1, а.с.139). Отже, правовідносини щодо проходження прапорщиком ОСОБА_1 військової служби на підставі нового контракту виникли, тривали та припинилися підчас дії особливого періоду.

В період з 17.03.2014 до дати виникнення спірних правовідносин до Закону №2232-XII вносилися численні зміни та доповнення щодо унормування порядку та строків проходження військової служби в особливий період, укладення, продовження та припинення (розірвання) контрактів тощо. Однією з таких істотних змін було збільшення з 08.06.2014 для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу під час особливого періоду, граничного віку перебування на військовій службі з 45 років до 60 років. Так, починаючи з 08.06.2014, граничний вік перебування військовослужбовців сержантського і старшинського складу на військовій службі за контрактом:

1) за умов мирного часу визначається пунктом 1 частини першої статті 22 Закону №2232-XII і становить 45 років;

2) в особливий період визначається пунктом 5 частини першої статті 22 Закону №2232-XII і становить 60 років.

Відповідно до статті 5 Закону №2232-XII військовослужбовці з військовим званням «прапорщик» належать до сержантського і старшинського складу.

Отже, граничний вік перебування прапорщика ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на військовій службі:

1) за нормами мирного часу становив би 45 років та спливав 11.04.2019;

2) за нормами особливого періоду, який діяв станом на дату виникнення спірних правовідносин та триває до дати прийняття судом цього рішення, становить 60 років та спливає 11.04.2034.

Міністерство оборони України та Генеральний штаб ЗС України 15.02.2017 видали спільну директиву № Д-2 «Про визначення строків та обсягів звільнення військовослужбовців з військової служби» (том 2, а.с.11-17; далі Директива №Д-2), адресовану серед іншого командувачам військ оперативних командувань та командирам (начальникам) військових частин (установ), відповідно до пункту 1 визначено таке:

«[…] з військовослужбовцями, дія контракту яких закінчилася після 07 січня 2017 року включно, укладати новий контракт, якщо вони виявили таке бажання, з урахуванням рішення командування військової частини та вимог пункту 33 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення), або звільняти з військової служби з урахуванням вимог пункту 331 Положення;
[…] організувати роботу щодо залишення на військовій службі військовослужбовців, які набули право на звільнення з військової служби, та укладати з ними контракт відповідно до статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». З цією метою проводити відповідну роз`яснювальну, інформаційну та агітаційну роботу;
- зазначати при укладенні нового контракту з військовослужбовцями, які під час його дії досягнуть (досягли) граничного віку перебування на військовій службі відповідно до пунктів 1-4 (в залежності від категорій військовослужбовців) частини першої статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у пункті 8 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України таке: «Після закінчення особливого періоду, у разі досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за віком» […]».

Отже, Міністерство оборони України та Генеральний штаб ЗС України в лютому 2017 року:

1) детально роз`яснили відповідним командирам (начальникам), яким чином в особливий період заповнювати пункт 8 Контракту на проходження військової служби (щодо строку його дії), котрий укладається з особою, що відповідає таким критеріям:

- є військовослужбовцем, в якого дія «старого» (чинного) контракту закінчилася після 07 січня 2017 року включно;

- досягне в період дії «нового» контракту (строк якого визначається календарними роками) граничного віку перебування на військовій службі, визначеного за нормами мирного часу, що визначені пунктами 1-4 (в залежності від категорій військовослужбовців) частини першої статті 22 Закону №2232-XII.
2) суть вказівки полягала в тому, що:

- пункт 8 Контракту, що визначає строк дії контракту в календарних роках, повинен містити застереження щодо його дострокового припинення (розірвання) у випадку закінчення особливого періоду та досягнення на цей момент (тобто на момент закінчення особливого періоду) військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі за нормами мирного часу;

- у випадку дострокового розірвання контракту на підставі описаного застереження військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби з підстави «за віком».

Суд вважає наведену вище та проаналізовану частину Директиви №Д-2 обґрунтованою та розсудливою, спрямованою на реальне втілення у правозастосовну практику відповідних командирів нових положень Закону №2232-XII щодо проходження військової служби за контрактом підчас дії особливого періоду, що були запроваджені законодавцем після 17.03.2014 (запровадження в Україні особливого періоду). Так, з метою підвищення обороноздатності держави та належного укомплектування Збройних Сил України досвідченими військовослужбовцями в умовах особливого періоду законодавець в 2014 році істотно збільшив граничний вік перебування військовослужбовців рядового і сержантського складу на військовій службі. Це нововведення фактично передбачало укладення нових строкових контрактів на проходження військової служби з військовослужбовцями цього складу у віці від 45 до 60 років, в той час як за умов мирного часу для укладення контракту з особою такого віку необхідне індивідуальне рішення щодо продовження строку перебування конкретного військовослужбовця на військовій службі. Водночас передбачене Директивою № Д-2 застереження щодо строку дії Контракту дозволяло достроково припинити (розірвати) контракт з військовослужбовцем рядового і сержантського складу віком понад 45 років у випадку завершення особливого періоду та повернення держави до норм мирного часу.

Строк дії контракту прапорщика ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), укладеного 11.04.2012, закінчувався 10.04.2017. ОСОБА_1 28.03.2017, до закінчення строку дії Контракту від 11.04.2012, звернувся з рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про укладення нового контракту строком на три роки (том 1 а.с.139). Суд встановив, що командир військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач на той момент проходив військову службу, дійшов висновку про доцільність укладення з ним нового контракту та звернувся до начальника управління персоналу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з поданням про укладення з прапорщиком ОСОБА_1 контракту строком на три роки з 11.04.2017.

Отже, ВЧ НОМЕР_1 при підготовці нового контракту, а командир ВЧ НОМЕР_2 при підписанні з ОСОБА_1 14.04.2017 нового трирічного контракту були зобов`язані керуватися Директивою №Д-2 та передбачити застереження щодо можливості дострокового припинення (розірвання) Контракту, укладеного строком на три роки, на випадок припинення в Україні особливого періоду після 11.04.2019 (дати досягнення ОСОБА_1 45-річного віку, що є граничним віком перебування на військовій службі за нормами мирного часу).

ОСОБА_1 04.04.2017 підписав підготований ВЧ НОМЕР_1 Контракт, в пункті 8 котрого було визначено, що такий укладено строком на три роки; такий не містив передбаченого Директивою №Д-2 застереження щодо можливості дострокового припинення (розірвання) контракту після 11.04.2019 за умови закінчення дії особливого періоду.

В процесі опрацювання матеріалів ВЧ НОМЕР_1 на укладення з ОСОБА_1 нового контракту військовослужбовець управління персоналу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (старший прапорщик ОСОБА_14 ) вніс до пункту 8 Контракту застереження (доповнення) такого змісту: поруч надрукованого словосполучення «три роки», яке взяв у дужки, дописав від руки «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі». Отже, пункт 3 Контракту з прапорщиком ОСОБА_1 викладено таким чином: «3. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на (три роки) до досягнення граничного віку перебування на військовій службі». Контракт з таким доповненням командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підписав 14.04.2017 (том 2, додаток).

Оцінюючи доводи сторін щодо змісту цього контракту в частині визначення строку його дії суд дійшов висновку, що такий укладено на три роки, - з 14.04.2017 по 13.04.2020. Суд оцінює застереження «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі» в світлі наведених вище положень Закону №2232-XII та Директиви № Д-2 як вказівку на подію, що могла бути підставою для дострокового припинення (розірвання) трирічного контракту від 14.04.2017 за однієї умови - завершення в Україні особливого періоду в проміжку з 11.04.2019 по 13.04.2020 - тобто після досягнення ОСОБА_1 45-річного віку (граничного віку перебування на службі на нормами мирного часу) і до завершення трирічного строку дії контракту від 14.04.2017.

Суд констатує, що ця подія (завершення особливого періоду) не настала, а особливий період в Україні діє донині, тому граничний вік перебування прапорщика ОСОБА_1 на військовій службі спливає 10.04.2034.

З огляду на це підстав для дострокового припинення Контракту від 14.04.2017 з прапорщиком ОСОБА_1 в липні 2019 року не було, а строк дії цього Контракту закінчувався 14.04.2020 (тобто контракт діяв до 13.04.2020 включно).

Отже, твердження відповідача про закінчення 11.04.2019 строку дії Контракту від 14.04.2017 є помилковим, а наказ № 3-РС від 05.07.2019 про звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби на підставі за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту протиправним. Це також свідчить про протиправність похідного наказу від 07.08.2019 №119 (по стройовій частині), виданого на реалізацію наказу № 3-РС від 05.07.2019.

Оцінюючи доводи учасників справи щодо наявності в т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 на прийняття оскаржених рішень суд враховує таке:

тлумачення норм пунктів 12, 225, 236, 237 Положення 1153/2008 у їх взаємозв`язку дозволяє зробити такі висновки:

- «кадровими рішеннями» слід вважати рішення щодо встановлення, зміни або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо). Такі рішення оформлюються письмовими наказами по особовому складу;

- право видавати накази по особовому складу надається командирам (начальникам) військових частин, за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України;

- звільнення військовослужбовців у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно з військової служби під час дії особливого періоду здійснюється за всіма підставами командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Тому суд відхиляє як помилкові аргументи відповідача та третіх осіб на стороні відповідача про те, що прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби (оформлене наказом по особовому складу) не є «кадровим рішенням».

Виходячи із наведених вище норм Положення № 1153/2008 командир ВЧ НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_15 підчас дії особливого періоду мав повноваження прийняти «кадрове» рішення про звільнення військовослужбовця у військовому званні «прапорщик», оформлене наказом по особовому складу, з визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII підстав (за віком, за закінченням строку контракту тощо). Водночас майор ОСОБА_16 повноважень на прийняття таких рішень не мав, оскільки підполковник ОСОБА_15 в наказі від 11.05.2019 №78 (по стройовій частині) цілком чітко та зрозуміло встановив таке обмеження повноважень т.в.о. командира («без права прийняття кадрових рішень»). Виходячи із встановлених Статутом засад єдиноначальності, поваги та беззастережного виконання наказів старших за званням командирів майор ОСОБА_16 міг і повинен був виконувати наказ підполковника ОСОБА_17 в межах покладених на нього обов`язків. Якщо він вважав таке «обмежене» покладення на нього обов`язків перешкодою для виконання ним функціональних обов`язків в.о.командира, то повинен був доповісти про це або безпосередньо командиру (підполковнику ОСОБА_18 ), або старшому командиру для прийняття ними відповідного рішення. Суд переконаний, що за необхідності прийняти наказ по особовому складу т.в.о. командира мав реальну можливість вирішити це питання у легітимний спосіб: (а) доповісти підполковнику ОСОБА_18 за допомогою засобів технічного зв`язку про необхідність надання т.в.о. командира таких повноважень (на прийняття «кадрових рішень»); (б) якщо із командиром не було зв`язку тощо - доповісти ситуацію старшому за службовим становищем командиру (напр., командиру ВЧ НОМЕР_2 ) і просити або змінити наказ від 11.05.2019 №78 (по стройовій частині) щодо обсягу повноважень т.в.о. командира, або (в) передати питання щодо звільнення військовослужбовця на вирішення старшого командира, наділеного повноваженнями на прийняття рішень по особовому складу (напр., начальнику управління оперативного командування чи безпосередньо командиру НОМЕР_2 , який підписував контракт з ОСОБА_1 ). Однак, цього зроблено не було.

Оцінюючи посилання відповідача та третіх осіб на зміст наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ВЧ НОМЕР_2 ) №36-РС від 14.04.2017 в частині, що стосується укладення контракту з прапорщиком ОСОБА_1 «до досягнення граничного віку перебування на військовій службі з 14.04.2017 по 11.04.2019» (том 1 а.с.66) як на підставу визначення строку дії контракту від 14.04.2017 суд зазначає таке:

відповідно до приписів Положення №1153/2008 та Інструкції №170 наказ по особовому складу про укладення контракту за своїм призначення є документом, що фіксує в діловодстві відповідних підрозділів Міністерства оборони України рішення посадової особи, якій надано право укладати контракт від імені Міністерства, про укладення контракту з військовослужбовцем; це рішення за своїм змістом повинно відповідати істотним умовам укладеного контракту, в тому числі і щодо строку його дії.

Учасник справи повідомив суд, що наказ №36-РС від 14.04.2017 був підписаний начальником ВЧ НОМЕР_2 вже після підписання Контракту від 14.04.2017 (ця обставина встановлена в ході службового розслідування, описаного вище), а отже повинен відповідати істотним умовам цього контракту. Натомість цей наказ в частині визначення строку дії контракту від 14.04.2017 суперечить змісту контракту з невідомих суду причин службовець управління персоналу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підготував на підпис командувачу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » проект наказу, котрий: - не містить вказівки на трирічний строк контракту; - поряд із вірно визначеною датою набрання контрактом чинності (14.04.2017) містив очевидно хибну і нічим не обґрунтовану вказівку про закінчення строку дії контракту «по 11.04.2019» з обґрунтуванням, що ця дата є датою досягнення ОСОБА_1 граничного віку перебування на військовій службі.

Суд вже детально аргументував свої висновки про те, що в нинішніх умовах особливого часу прапорщик ОСОБА_1 досягне граничного віку перебування на військовій службі 11.04.2034, а не 11.04.2019. Отже, наказ №36-РС від 14.04.2017 в частині визначення строку дії контракту з ОСОБА_1 є помилковим, оскільки суперечить як змісту підписаного командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Контракту від 14.04.2017, так і нормативним положенням Закону №2232-XII, Положення №1153/2008 та Директиви № Д-2.

З огляду на наведені вище мотиви суд також вважає помилковими висновки службових розслідувань, проведених ВЧ НОМЕР_2 : - щодо оцінки дій військовослужбовців, що брали участь в оформленні Контракту від 14.04.2017 та наказу №36рс від 14.04.2017 щодо про його укладення, які є різними за змістом; - щодо повноважень т.в.о. командира на прийняття наказу по особовому складу.

Наведені вище мотиви та оцінка аргументів учасників сторін дозволяють суду дійти переконаного висновку про те, що прапорщик ОСОБА_1 на підставі Контракту від 14.04.2017 повинен був проходити військову службу до завершення строку його дії, що становить три календарні роки та спливає 14.04.2020, - тобто до 13.04.2020 включно.

Оскільки позивача було звільнено з військової служби з підстави «за закінченням строку контракту» 05.07.2019, тобто задовго до дати закінчення строку дії його контракту, а з 07.08.2019 виключено зі списків особового складу частини, суд розцінює таке звільнення як протиправне, а відповідні дії відповідача незаконними.

Незаконне звільнення ОСОБА_1 з 07.08.2019 (дата виключення зі списків особового складу військової частини) з військової служби порушило гарантоване статтею 43 Конституції України право позивача на працю, а також отримання винагороди (грошового забезпечення) в межах строку дії Контракту від 14.04.2017.

Конституція України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення, в тому числі судом. При вирішенні питання про ефективний спосіб захисту прав позивача суд констатує неможливість застосування за цих конкретних обставин справи усталеного підходу поновлення незаконно звільненого працівника на посаді. Суд враховує, що станом на час розгляду цієї справи строк дії контракту ОСОБА_1 від 04.04.2017 вже закінчився. Поряд з тим, суд пам`ятає, що ОСОБА_1 був незаконно позбавлений можливості проходити військову службу в період з 08.08.2019 по 13.04.2020 включно; внаслідок чого не отримував в цей період грошове забезпечення за посадою; цей період також не зараховано до стажу військової служби, що враховується при призначенні пенсії за вислугу років та обчисленні її розміру.

Відповідно до частини другої статті 9 та пункту 10 частини 2 статті 244 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховує, що одним із усталених способів захисту прав незаконно звільненої особи, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», якщо така особа не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, є зміна дати і формулювання причини звільнення.

Суд зважив обставини цієї справи та дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 буде зобов`язання відповідача внести зміни до наказів №3-РС від 05.07.2019 та №119 від 07.08.2019 щодо дати звільнення ОСОБА_1 з військової служби, визначивши останнім днем проходження військової служби 13.04.2020. В цьому контексті суд кваліфікує період з 08.08.2019 по 13.04.2020 (включно) як період вимушеного прогулу, що повинен бути оплачений роботодавцем. Отже, з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд визначає середній заробіток за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100). Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 (том 1 а.с. 116), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 13516,25 грн., середньоденна (в календарних днях) 443,16 грн. Період вимушеного прогулу позивача обраховується починаючи з першого дня після виключення зі списків до дати закінчення строку дії контракту (з 08.08.2019 по 13.04.2020). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 110790 грн. (443,16грн./день*250 днів).

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. Суд встановлює, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за один місяць в розмірі 13516 гривень 25 коп. підлягає негайному виконанню.

Оцінюючи позовні вимоги щодо стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд дійшов висновку, що незаконне звільнення військовослужбовця, котрий є учасником бойових дій, неодноразово відзначався за сумлінну службу в особливий період та нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» (том 1 а.с.24,25,28,29) дійсно могло призвести до сильних душевних хвилювань та роздратованості, емоційного навантаження та хвилювань. Поряд з цим, суд вважає достатньою компенсацією ОСОБА_1 визнання судом незаконності дій відповідача щодо його звільнення, а також поновлення трудових прав позивача шляхом внесення змін в оскаржені накази та стягнення на його користь коштів за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладені вище висновки суду позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, при цьому вийшовши за їх межі (з метою визначення ефективного та реального способу відновлення порушених прав позивача).

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та не надав суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, 371, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення», пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовільнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 05.07.2019 та виключення його з 07.08.2019 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) змінити дату звільнення прапорщика ОСОБА_1 з військової служби, а також дату виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на « 13.04.2020» шляхом внесення відповідних змін до наказу №3-РС від 05.07.2019 (по особовому складу) та наказу №119 від 07.08.2019 (по стройовій частині).

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08.08.2019 по 13.04.2020 в сумі 110790 (сто десять тисяч сімсот дев`яносто) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за один місяць в розмірі 13516 (тринадцять тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 25 коп. підлягає негайному виконанню.

Встановити, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі

Судові витрати не розподіляти.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.