Справа № 520/5979/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р. № 520/5979/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.12.2018 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 11.05.2005 року;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судових витрат;

- вирішити питання щодо стягнення з Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області на користь громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на адвокатський запит представника позивача, отримав письмову відповідь від 02.04.2020, в якій зазначено, що стосовно гр. В`єтнаму ОСОБА_1 прийнято рішення про скасування дозволу па імміграцію в Україну. Позивач вважає, що рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.12.2018 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 11.05.2005 року є протиправними, прийнятими з грубим порушенням законодавства України, порушує права, свободи та законні інтереси позивача.

Ухвалою від 18.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих законом повноважень. Зазначив, що підстава для отримання позивачем дозволу на імміграцію виникла у зв`язку із документуванням посвідкою на постійне проживання чоловіка позивача у той час, коли він не мав права на отримання такої посвідки, відповідно, позивач також не мав права на постійне проживання в Україні. Відповідач вважає своє рішення правомірним, посилаючись на те, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі документів, які втратили чинність.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов, посилаючись на те, що у відповідача відсутні підстави для скасування посвідки позивача, оскільки на момент отримання позивачем посвідки на постійне проживання посвідка її чоловіка була чинною, отже позивачем не надано жодної недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Справа розглянута відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням перебування судді Севастьяненко К.О. у щорічній відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка В`єтнаму, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 26.05.2010 року.

Чоловік позивача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб із нотаріально завіреним перекладом - гр. СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 03.09.2004 був документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_3.

11.05.2005 року рішенням ВГІРФО УМВС України в Харківський області позивачу дозволена імміграція в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (як дружині іммігранта) та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 11.05.2005 року терміном дії безстроково.

Вказана обставина відповідачем згідно матеріалів справи не заперечувалась (а.с.28)

Представник позивача, 16.03.2020 року звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області із адвокатським запитом № АЗ-15/20, у відповідь на який ГУ ДМС України в Харківський області письмовою відповіддю № 6301.8.1-403/63.2-20 від 02.04.2020 року повідомило про те, що рішенням ГУ ДМС України в Харківський області позивачу 05.12.2018р. скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

З наданих на вимогу суду матеріалів особової справи позивача судом також встановлено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 прийнято у зв`язку з тим, що 06.09.2017 наказом ДМС України було прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_2 , оскільки була видана всупереч вимог законодавства.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку правомірності прийняття оспорюваного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевірити оскаржені рішення, дії на предмет того, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на яке спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Аналіз даної норми закону свідчить про те, що визначені нею обставини, а саме: надання заявником свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, мають існувати на момент надання особі дозволу на імміграцію.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача судом встановлено, що при прийнятті спірного рішення відповідач скасував позивачу дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", у зв`язку з втратою чинності дозволу на імміграцію чоловіка позивача, наявність якого була підставою для задоволення заяви позивача про надання йому дозволу на імміграцію у 2005 році та документування її посвідкою на постійне проживання.

У відзиві на позов представник відповідача також зазначив, що наказ ДМС України від 06.09.2017 був оскаржений громадянином ОСОБА_2 в судовому порядку, та рішення судів прийняті на його користь. Тобто оскаржуване у даній справі рішення прийняте відповідачем 05.12.2018 на підставі чинного на той час документа - наказу ДМС України від 06.09.2017 в частині, що стосується гр. ОСОБА_2 .

Проте суд не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки, на момент звернення позивача з заявою про отримання дозволу на імміграцію у 2005 році, чоловік позивача мав дозвіл на імміграцію в Україну та була чинною видана йому посвідка на постійне проживання в Україні від 03.09.2004 НОМЕР_3.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які обставини, які свідчать про надання позивачу у 2005 році дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Інших підстав прийняття спірного рішення відповідачем не доведено та судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.12.2018 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 11.05.2005 року прийняте з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме, необґрунтовано, без наявності фактичної підстави для прийняття такого рішення, через що позовна вимога про його скасування підлягає задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо заяви про розподіл судових витрат у розмірі 7000 грн., які складаються з послуг за надання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Від представника позивача - Вітер Н.В. через канцелярію суду надійшла заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Представник відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, не погодився з заявою про відшкодування судових витрат та надав заперечення, в яких просив зменшити розмір витрат до відшкодування, посилаючись на те, що представник позивача використовує у своїй діяльності раніше напрацьовані матеріали та шаблонні документи, які застосовуються при розгляді всіх судових справ по даній категорії спорів.

Зі змісту заяви про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також доданих до заяви доказів, вбачається, що позивачем понесені витрати на правову допомогу, які включають: за складання адвокатського запиту в розмірі усього в розмірі - 400 грн, за надання усної юридичної консультації - 800 грн, за складання позовної заяви в розмірі - 3000 грн, за складання та подання клопотання про витребування доказів по справі - 400 грн, за складання та подання відповіді на відзив - 2400 грн.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Судом встановлено, що між адвокатом Вітер Н.В та позивачем укладено договір про надання правової допомоги № Д-104/18 від 24.10.2018 року, яким між сторонами погоджено умови виконання та оплати.

На підтвердження витрат з оплати правової допомоги позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги № Д-104/18 від 24.10.2018, додаткової угоди № 2 від 24.10.2018 до договору про надання правової допомоги, копію довідки ПАТ КБ «ІІриватБанк» про відкриття розрахункового рахунку на ім я Вітер Н.В. , копії квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про сплату коштів в якості оплати послуг адвоката за договором в загальній сумі 7000,00 грн., копію акту виконаних робіт № 1 від 15.06.2020 до договору про надання правової допомоги, копії звіту по дебетовим та кредитовим операціям по рахунку адвоката Вітер Н.В. НОМЕР_4 за травень та червень 2020 року.

Таким чином, оскільки позивачем надано необхідні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Понесені позивачем витрати у відповідності до вимог чинного законодавства є складовою судових витрат і не відносяться до позовних вимог, які є способами захисту прав позивача.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУНОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.12.2018 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 11.05.2005 року

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУНОМЕР_5) у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУНОМЕР_5) у розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 липня 2020 року.

Суддя Севастьяненко К.О.