Справа № 420/5076/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5076/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо не проведення перерахунку пенсії, зобов`язання провести перерахунок пенсії, здійснювати виплату призначеної пенсії без обмежень вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, про:

1. Визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку призначеної ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності (за вислугою років) з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 8 850,00 гри. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010,00 гри. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн.

2. Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності (за вислугою років) з 01 січня 2019 року з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 8 850,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн.

2. Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами пенсії (за вислугу років та по інвалідності) з 01.01.2019 року (з дня перерахунку призначення пенсії) по день проведення доплати.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив його право на отримання пенсії в повному обсязі. Зокрема, протиправно не здійснив розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Також вказував на те, що відповідач протиправно здійсню виплату належної йому пенсії із застосуванням обмеження її максимальним розміру без будь-яких правових на те підстав.

(б) Позиція відповідача

08.07.2020 відповідач до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позовної вимоги, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Відповідач стверджує, що відповідно до чинного законодавства в нього відсутні повноваження щодо здійснення розрахунку вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців чи окремих його складових для обчислення пенсії.

Також відповідач посилався на те, що відповідно до Положень Порядку №45 він здійснює перерахунок на підставі довідок, що надходять від Міністерства оборони України, в яких визначений розмір грошового забезпечення для такого перерахунку. На даний момент Міністерством надано довідку лише з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою , яку особа займала на дату звільнення, що визначені станом на 01 березня 2018р. відповідно до Постанови №704.

Крім того, відповідач не погоджується з датою проведення перерахунку пенсії - 01.01.2019, оскільки позивач перейшов на пенсію по інвалідності з 06.06.2019р.

Щодо виплати пенсії з обмеженням її максимальним розміром відповідач зазначив, що, починаючи з 01.01.2018 згідно із ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон України № 3668), максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України № 2262-ХІІ не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначений Закон є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався. Тому обмеження пенсії є законними.

(в) Відповідь на відзив

13.07.2020 до суду позивач надав відповідь на відзив, в якому він не погоджувався з аргументами відповідача у відзиві. Вказував на те, що на даний час між нормативними актами існує колізія. Зокрема у постанові, яка регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців існує колізія між пунктом 4 Постанови №704 та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку №154 до вказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Також позивач зазначав, що, починаючи з дати призначення пенсії (22.08.2018) відповідач безпідставно та протиправно обмежив пенсію позивача максимальним розміром. Позивач звертався до суду за захистом своїх прав. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 по справі №420/4959/19 позовні вимоги позивача щодо протиправності обмеження пенсії задоволені. Однак з 01.12.2019 відповідач повторно безпідставно та протиправно обмежив пенсію позивача максимальним розміром. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №420/3641/20 позовні вимоги позивача задоволені повністю.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

18.06.2020 суд ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребував у відповідача копію пенсійної справи.

10.07.2020 до суду надійшли витребувані матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, та йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України№ 2262-ХІІ) з 22.08.2018 року призначено та виплачувалась пенсія за вислугу років. В подальшому у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок війни 2-ї групи його з 05.06.2019 переведено на пенсію по інвалідності, яка йому виплачується по теперішній час, що підтверджується Протоколом за пенсійною справою № від 06.06.2019 та Перерахунком пенсії від 14.06.2019 року.

Пенсія призначена з 22.08.2018р та відповідно до розрахунку пенсійної справи № сума грошового забезпечення складає:

- посадовий оклад - 7470,00 грн.;

- оклад за військове звання (полковник) - 1480,00 гри.;

- процентна надбавка за вислугу років 50% - 4475,00 грн.;

- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці, у т.ч (робота з таємними виробами, носіями, документами-10%, надбавка за специфічні умови проходження служби - 10%, премія - 22%), - 3374,34 грн.

Всього - 16799,34 грн.,; у т.ч. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії - 16799,34грн.(Підтверджено копією протоколу за пенсійною справою від 22.08.2018).

Відповідно до пункту "а" статті 21 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Відповідно розмір його пенсії по інвалідності має становити 80 процентів відповідної суми грошового забезпечення, та загальна сума обчисленої пенсії по інвалідності (з урахуванням доплат та підвищень) становить з 05.06.2019 (з дня призначення пенсії по інвалідності) 18196,64 грн, а з 01.07.2019 - 18256,94 грн.

Відповідач, посилаючись на вимоги ч.7 ст.43 43 Закону № 2262-ХІІ, обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії за вислугу років та по інвалідності десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснював виплату пенсії позивача з 22.08.2018 (з дня призначення пенсії за вислугу років) в сумі 14350,00 гривень, з 05.06.2019 (з дня призначення пенсії по інвалідності) в сумі 14970 грн., та з 01.07.2019 в сумі 15640,00 гривень.

Протиправність даного обмеження встановив Одеський окружний адміністративний суд у рішенні від 04.10.2019 по справі №420/4959/19, яким визнав протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної та виплачуваної пенсії за вислугу років та по інвалідності максимальним розміром; зобов`язав здійснювати виплату призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром з 22.08.2018 року.

09.12.2019 відповідач здійснив позивачу перерахунок пенсії по інвалідності , проте з 01.12.2019р., знову, встановив обмеження її максимальним розміром.

Рішенням від 30.06.2020 у справі №420/3641/20 Одеський окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності максимальним розміром; зобов`язав відповідача виплачувати призначену позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами пенсії по інвалідності з 01.12.2019р. по день проведення доплати.

Позивач просить зобов`язати відповідача здійснювати виплату призначеної пенсії за вислугу років без обмежень максимальним розміром з 01.01.2019 (з дня перерахунку призначення пенсії за вислугою років) по день проведення доплати. Факт обмеження пенсії максимальним розміром станом на 01.01.2019 підтверджується копією розрахунку від 01.01.2019, яка міститься в матеріалах пенсійної справи позивача.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом статті 21 (п. "а") Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Позивачу 05.06.2019 року була встановлена ІІ група інвалідності та йому призначена пенсія по інвалідності з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії 14970грн, а з 01.07.2019 року з урахуванням обмеження максимального розміру пенсії 15640грн

Відповідно до преамбули Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст.1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» були внесені зміни у Закон №2262-ХІІ, зокрема, ч.5 ст.43 (у зв`язку з внесенням інших змін до статті на даний час це ч.7 ст.43) викладена у наступній редакції - "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення ч.7ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, а саме з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачу, якому призначена пенсія у відповідності до Закону України № 2262-ХІІ неправомірно застосовано максимально обмеження пенсії.

Крім того, Конституційним Судом України у рішеннях №8-рп/99 від 06.07.1999 року, №5-рп/2002 від 20.03.2002 року та №8-рп/2005 від 11.10.2005 року сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні №5-рп/2002 від 20.03.2002 року Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 року Конституційний Суд України визначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правові висновки Верховного Суду щодо протиправності застосування частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ стосовно обмеження пенсії максимальним розміром після 20.12.2016, тобто після визнання рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 неконституційною частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ, містяться в постановах Верховного Суду: від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17.

Так, Верховний суд у постанові від 12.03. 2019 року зазначив, що згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-УІІІ, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774- VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2018 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду по справам №361/4922/17 та 161/9572/17, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин.

Таким чином, суд робить висновок, що позовна вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами пенсії (за вислугу років та по інвалідності) з 01.01.2019 року по день проведення доплати належить до задоволення.

Разом з тим суд погоджується з аргументами відповідача, що відповідно до чинного законодавства в нього відсутні повноваження щодо здійснення розрахунку вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців чи окремих його складових для обчислення пенсії.

Так, питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно із якою усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Кабінет Міністрів України постановою від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» затвердив Порядок № 45.

42. Пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень Порядку №45 пенсійний орган здійснює перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли органу, в яких визначений розмір грошового забезпечення для такого перерахунку.

Згідно з п.9 Порядку №45 пенсійний орган має право перевіряти правильність складення довідок щодо формального змісту, однак право визначати самостійно складові розміру грошового забезпечення осіб, пенсії, які підлягають перерахунку, не має.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 5 цієї постанови право установлювати посадові оклади військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 1-11 за аналогічними посадами надається керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання.

При цьому суд не бере до уваги твердження позивача, що він у своїх позовних вимогах просить зобов`язати здійснити перерахунок, що входить в повноваження відповідача. Проте суд звертає увагу, що позивач просить зобов`язати здійснити перерахунок із визначенням розмірів посадового окладу, водночас, коли визначення розміру окладу не входить у компетенцію відповідача.

3. Таким чином, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення перерахунку призначеної ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності (за вислугою років) з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 8 850,00 гри. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010,00 гри. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності (за вислугою років) з 01 січня 2019 року з визначенням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, а саме:

- з 01.01.2019 року: посадовий оклад в розмірі 8 850,00 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1750,00 грн.;

-

- з 01.01.2020 року: посадовий оклад в розмірі 10010 грн. та оклад за військовим званням в розмірі 1980,00 грн.

VI. Судові витрати

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами пенсії (за вислугу років та по інвалідності) з 01.01.2019 року (з дня перерахунку призначення пенсії) по день проведення доплати.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Позивач- ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; .

Суддя О.Я. Бойко

.