Справа № 280/5260/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5260/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області та Офісу Генерального прокурора на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №280/5260/19 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, в якому позивач просить суд: стягнути з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 1 593 389,54 грн. без утримання податків га інших обов`язкових платежів; стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 19 вересня 2019 року за період з 20 вересня 2019 року по день розгляду позовної заяви.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з прокуратури Запорізької області (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29а; ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 1 593 389,54 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Прокуратури Запорізької області па користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 19 вересня 2019 року за період з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року у розмірі 213 378,90 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Прокуратура Запорізької області та Офіс Генеральної прокурори подали апеляційну скаргу, де просили рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи та докази по справі, суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Генерального прокурора України віл 09 липня 2015 року №514к позивача призначено на посаду першого заступника прокурора Запорізької області.

Наказом Генерального прокурора України №33к від 08 лютого 2017 року звільнено з посади першого заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 частково задоволений, а саме:

-визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №33к від 08 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Запорізької області з 08 лютого 2017 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої етапі 40 Кодексу законів про пращо України;

-поновлено ОСОБА_1 па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року;

-стягнуто з прокуратури Запорізької області па користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 129 129,70 грн.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року та в частині стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 28076 грн. (двадцять вісім тисяч сімдесят шість) гривень 08 копійок.

Генеральна прокуратура України на рішення суду подала апеляційну скаргу, в яких просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року апеляційна скарга Генеральної прокуратури України задоволена. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року в адміністративній справі №808/588/17 скасовано та прийнята нова постанова. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволено, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративною суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, а постанову Запорізького окружною адміністративного суду від 25 липня 2017 року залишено в силі.

Наказом Генерального прокурора України від 28 грудня 2019 року №565К поновлено старшого радника юстиції Дяченка Тараса Григоровича на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року. Разом з тим наказам встановлено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2017 року по 25 липня 2017 року.

Оскільки позивача незаконно звільнено, він звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відтак, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

У постанові від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15 Верховний Суд звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Згідно частини 1 та 7 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України врегульовано, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ця норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Заробітна плата за час вимушеного прогулу, який мав місце до постановлення рішення про поновлення на роботі, стягується з роботодавця з розрахунку середнього заробітку працівника, який визначається відповідно до статті 27 Закону Про оплату праці і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відтак, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370.

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №808/588/17 від 25 липня 2017 року, тобто дата з якої повинен бути позивач поновлений на роботі є 26 липня 2017 року, в свою чергу Верховний Суд залишив у силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду постановою від 19 вересня 2019 року.

Таким чином період розрахунку становить з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року, при цьому, період з 09 лютого 2017 року (день незаконного звільнення) до 25 липня 2017 року (день винесення рішення судом першої інстанції) не береться судом при розрахунку, оскільки за вказаний період сума у розмірі 129 129,70 грн. стягнута рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року.

Відповідно до матеріалів справи середньоденна заробітна плата позивача па посаді заступника прокурора Запорізької області 1336,96 грн.

Відповідно до пункту 10 розділ 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів па підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», посадовий оклад першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року підвищено до 8870 гривень, при цьому до 06 вересня 2017 року він складав 3885,00 гривень. Таким чином, коефіцієнт підвищення склав 2,28 (8870/3885), через що суд погоджується з таким розрахунком викладеним у позовній заяві.

Таким чином, середньоденна заробітна плата на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року становитиме 3048,27 грн. (1336,96 х 2,28).

Період вимушеного прогулу позивача складає 539 робочих днів.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу до 06 вересня 2017 року складає 29 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року становить 38771,84 грн. (29 дні х 1336,96 грн.), та за період з 06 вересня 2017 року по 19 вересня 2019 року кількість днів вимушеного прогулу складає 510 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 1554617,70 грн. (510 днів х 3048,27 грн.).

Таким чином суд погоджується з розрахунком який позивач виклав у позовній заяві, що загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 593 389,54 грн. (38771,84 + 1554617,70).

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу до 06 вересня 2017 року складає 29 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року становить 38771,84 грн. (29 дні х 1336,96 грн.), та за період з 06 вересня 2017 року по 19 вересня 2019 року кількість днів вимушеного прогулу складає 510 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 1554617,70 грн. (510 днів х 3048,27 грн.).

Суд пеляційної інстанції погоджується з розрахунком який позивач виклав у позовній заяві, що загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 593 389,54 грн. (38771,84 + 1554617,70).

Вказана сума наведена без урахування податків та обов`язкових платежів, так як обов`язок по нарахуванню та утриманню податків лежить на відповідачеві, то саме прокуратура Запорізької області у даному випадку виступає податковим агентом.

До того ж, станом на час розгляду справи, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Касаційною адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області виконано лише 28 грудня 2019 року, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року у сумі 213 379,90 грн.

За період з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року (включно) 70 робочих днів, а саме: вересень 2019 року - 7 днів, жовтень 2019 року - 22 днів, листопад 2019 року - 21 день, грудень 2019 року - 20 днів.

Враховуючи, що кількість днів затримки виконання рішення суду до 27 грудня 2019 року включно складає 70 днів (70 днів х 3048,27 грн. = 213 378,90 грн.).

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області та Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №280/5260/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник