Справа № 320/1089/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року № 320/1089/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держпраці в Київській області про визнання протиправними та скасування припису від 24.07.2018 № КВ/810/656/АВ/П та постанови від 31.07.2018 № КВ/810/656/АВ/ТД/ФС-344.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова є протиправною, такою що прийнята із порушенням належної адміністративної процедури та складена на підставі акту інспекційного відвідування, який не містить повного дослідження всіх дійсних обставин, не відповідає нормам діючого трудового законодавства, складений із порушенням норм чинного законодавства

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що на підставі направлення ГУ Держпраці у Київській області про проведення інспекційного відвідування від 10.07.2018 № 810 інспектори праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області Сміленко А.А., Дмитренко А.В. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1.

Відповідачем 11.07.2018 направлено позивачу вимогу про надання/поновлення документів № 810/2, якою позивача зобов`язувалося надати документи, а саме : накази про призначення керівника, працівників, копії заяв працівників, особові картки форми П-2 керівника та працівників, табелі обліку використання робочого часу 2018 року, книгу обліку та руху трудових книжок, посадові інструкції працівників, колективний договір 2018 року, правила внутрішнього розпорядку, накази про звільнення працівників та відомості на виплату їм розрахункових коштів з датою такої виплати, штатний розпис.

На зазначену вимогу позивачем було надано копії витребуваних документів.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 17.07.2018 № КВ/810/656/АВ.

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення позивачем вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме ФОП ОСОБА_1 трудові договори не укладено у письмовій формі з працівниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , працівники допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника.

Також ФОП ОСОБА_1 повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 до територіального органу ДФС за місцем обліку станом на 10.07.2018 не подано, повідомлення Біолоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про призначення працівника ОСОБА_2 подано в період проведення інспекційного відвідування.

Інспектором праці 24.07.2018 винесено припис про усунення виявлених порушень № КВ 810/656/АВ/П, яким зобов`язано керівника ФОП ОСОБА_1. усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення у термін до 24.08.2018.

За результатами розгляду порушення позивачем вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області Андрієнком Владиславом Степановичем на підставі акта інспекційного відвідування від 17.07.2018 № КВ/810/656/АВ прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 31.07.2018 № КВ810/656/АВ/ТД/ФС-344, якою накладено на позивача штраф у розмірі 233380 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною постановою, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V) цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Статтею 6 Закону № 877-V визначені підстави для здійснення позапланових заходів та зазначено, зокрема, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпункту 5 пункту 6 Положення Держпраці, для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Статтею 259 КЗпП України передбачено, що Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі Порядок № 295, на час спірних правовідносин чинна).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

Держпраці та її територіальних органів;

виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 Інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів ;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів

Пунктом 10. Порядку № 295 передбачено, що тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами мікро підприємництва є:

фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Суб`єктами малого підприємництва є:

фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Відповідно до п.20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до п. 14 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акту або припису; перед підписанням акту бути поінформованим про свої права та обов`язки.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України).

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Визначення трудового договору наведено у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності були відсутні документи, що підтверджують укладення трудового договору з працівником-стажистом ОСОБА_4 , який стажується на посаді офіціанта з 06.07.2018.

Згідно наданих пояснень працівника - стажиста ОСОБА_5 слідує, що зазначений працівник стажується на посаді офіціанта. Стажування проходить з 06.07.2018 у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», в посадові обов`язки входить обслуговування клієнтів, про розмір та виплату заробітної плати не ознайомлений.

Під час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 надано пояснення, про те, що гр. ОСОБА_3 направлений на стажування (проходження виробничої практики) від Білоцерківського вищого професійного училища будівництва та сервісу. Стажування проходе у ФОП ОСОБА_1 .

У ході проведення інспекційного відвідування позивачем не надано документів, які б підтверджували направлення з Білоцерківського вищого професійного училища будівництва та сервісу на проходження стажування громадянина ОСОБА_5 .

З метою проведення повного та об`єктивного інспекційного відвідування та наданні часу ФОП ОСОБА_1 у підготовці необхідних документів, у тому числі щодо підтвердження направлення на стажування Білоцерківським вищим професійним училищем будівництва та сервісу - громадянина ОСОБА_5 , на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування від 11.07.2018 № КВ/810/656/ДП інспекційне відвідування зупинено до 16.07.2018 включно та надіслано Вимогу про надання документів № 810/2 від 11.07.2018 у термін до 16.07.2018.

Так, на зазначену вимогу ФОП ОСОБА_1 16.07.2018 надано перелік документів та пояснення, де зазначено, що протягом двох місяців здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні по АДРЕСА_1. У зазначеному приміщенні також здійснюють підприємницьку діяльність ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1-КРЦ» та ФОП ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що здійснює підприємницьку діяльність нетривалий термін, всіх працівників по прізвищу не запам`ятав, а тому помилково надав пояснення інспектору праці щодо громадянина ОСОБА_7 , вказавши що він був направлений на стажування з Білоцерківського вищого професійного училища будівництва та сервісу, особисто з ним не знайомий.

При цьому, позивачем не оспорюється, що під час проведення інспекційного відвідування працівник ОСОБА_8 перебував в залі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та здійснював обслуговування клієнтів.

Крім того, під час проведення інспекційного відвідування встановлено виконання обов`язків офіціанта працівником ОСОБА_2 у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1

Працівником ОСОБА_2 надані інспектору праці пояснення щодо виконання посадових обов`язків та повідомлено про виконання роботи офіціанта з червня 2017 року.

Згідно наданих матеріалів до інспекційного відвідування встановлено, що розпорядженням ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 прийнято на роботу за трудовим договором на посаду офіціанта на умовах укладеного з ними трудового договору від 10.07.2018.

Заява на призначення на посаду датується 10.07.2018.

Згідно інформації зазначеної в особовій картці П-2 в графі IV «Призначення і переведення» відсутня інформація щодо призначення працівника ОСОБА_2 , підписи про ознайомлення - відсутні.

Повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 10.07.2018.

Працівник ОСОБА_2 під час проведення відвідування, надаючи пояснення не була проінформована про точну дату її призначення, заяви та накази на призначення в день проведення інспекційного відвідування були відсутні.

В подальшому інформація про призначення працівника ОСОБА_2 була надана інспектору праці на Вимогу - 16.07.2018.

Стосовно працівника ОСОБА_3 позивачем не було надано відповідачу будь-яких документів щодо його працевлаштування. Твердження позивача, про той факт, що дана особа є працівником іншої фізичної особи-підприємця, яка здійснює підприємницьку діяльність в одному приміщенні з позивачем належним чином не доведено.

Отже, враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем допущено одного працівника до роботи без належного працевлаштування, а саме ОСОБА_3 , чим порушено ст. 24 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.0.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України в редакції на час винесення спірної постанови).

Згідно ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік"(чинного на момент виникнення спірних правовідносин) установлено у 2018 році мінімальна заробітна плата: у місячному розмірі: з 1 січня - 3723,00 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 22, 41 гривні.

На підставі вищезазначених норм, штрафні санкції у оскаржуваному рішенні визначені у розмірі 223380 грн. (3723,00 грн. х 30 х 2(неоформлених працівників).

Суд зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною в частині застосування штрафних санкцій щодо працівника позивача ОСОБА_2 , оскільки судом було встановлено, що дана особа належним чином була працевлаштовані, тому постанова в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх дій та рішення, а позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 3002, 21 грн. (квитанції від13.02.2019 № ПН2567 та № ПН2530).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 1885, 30 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Київській області від 31.07.2018 № КВ810/656/АВ/ТД/ФС-344, в частинні застосування штрафу у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто ) грн. 00 коп.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області від 24.07.2018 № КВ/810/656/АВ/П.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять) грн 30 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.