Справа № 215/142/20
Суддя: Красюк К. І.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/142/20
Провадження 2-а/215/38/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Красюк К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників процесу у місті Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 3 взводу 1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг, Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Журавля Ігоря Анатолійовича про скасування постанови від 05.01.2020 року

серії ДП18 № 699073 про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про скасування постанови від 05.01.2020 року серії ДП18 № 699073 про притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 10 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 05.01.2020 року приблизно о 10:00 год. він керував автомобілем ВАЗ-21063 н.з. НОМЕР_1 та був зупинений відповідачем. Не пояснивши причини зупинки поліцейський попросив передати документи для перевірки. Взявши його документи відповідач направився до службового автомобіля для складання постанови про адміністративне правопорушення. Після чого, постановою від 05.01.2020 року серії ДП18 № 699073 про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі

510 грн за правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП, а саме за перевезення дитини, яка не досягла 12-ти річного віку у транспортному засобі обладнаному ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим, оскільки на його думку його було зупинено незаконно, без дотримання вимог ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Також вказує, що йому відповідач одразу не роз`яснив прав та обов`язків, у зв`язку з чим було порушено його право скористатися юридичною допомогою, а лише після складання постанови відповідач йому повідомив про його права та за яке порушення ПДР України на нього накладено штраф. Крім того вказує, що в оскаржуваній постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис або фото порушення.

Позивач також зазначив, що п. 21.11 «б» ПДР України заборонено перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку,

- у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів;

на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

У автомобілі марки ВАЗ-21063, який зупинили під його керуванням, не передбачено конструкцією ременів безпеки на задньому сидінні, в якості доказу до позову були долучені фото. Крім того, в ПДР України відсутнє поняття спеціальних засобів.

28.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на вказаний адміністративний позов, в якому він зазначив, що з вимогами адміністративного позову він не погоджується, вважає, що постанова винесена законно та обґрунтовано.

У вказаному відзиві Журавель І.А. зазначає, що під час патрулювання 05.01.2020 року приблизно о 10:30 год. в м. Кривому Розі по вул. Кобилянського, було помічено транспортний засіб ВАЗ-21063 н.з. НОМЕР_2 . Водій перевозив дитину, яка не досягла 12-річного віку, у транспортному засобі обладнаному ременями безпеки без використання спеціальних засобів, чим порушив вимоги

п. 21.11 «б» ПДР України, бодікамери АЕ 00151, АЕ 00223.

Також не погоджується з твердженнями позивача, щодо не роз`яснення прав, оскільки дане твердження не відповідає дійсності, і позивачу неодноразово було роз`яснено ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та після чого ніяких клопотань від позивача не надходило, що підтверджується відеозаписом.

08.05.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. У вказаній відповіді позивач зазначив, що відповідачем у відзиві не правильно вказано суть правопорушення, а також те, що відповідачем не надіслано йому разом з відзивом додатків, а саме доказів, що на його думку є суттєвим порушенням.

Заперечень від відповідача до суду не надійшло, хоча судом було надано достатній для цього час.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна)

дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.01.2020 року по вул. Кобилянського

в м. Кривому Розі поліцейським взводу № 3 роти № 1 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області рядовим поліції Журавлем І.А. складено відносно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 699073.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 05.01.2020 року

о 10 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ-21063 н.з. НОМЕР_2 порушив правила дорожнього руху, а саме: перевозив дитину, яка не досягла

12-річного віку, у транспортному засобі, обладнаному ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, чим порушив вимоги п. 21.11 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Також, із постанови вбачається, що до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 15).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п. 21.11 «б» ПДР України забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Частиною 10 статті 121 КУпАП передбачено, що порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В адміністративному позові позивач не заперечує обставини, вказані в оскаржуваній постанові, а саме те, що він перевозив у вказаному вище транспортному засобі дитину, яка не досягла 12-річного віку, та був зупинений працівниками поліції, які повідомили про порушення позивачем п. 21.11. «б» Правил дорожнього руху.

Із наданих позивачем фото вбачається, що на задніх пасажирських сидіннях відсутні ремені безпеки. Однак, вказаними фото не може підтверджуватися той факт, що такі ремені безпеки взагалі не передбачені конструкцією цього автомобіля, оскільки жодних технічних документів на авто позивачем не надано.

Натомість, згідно п. 21.11. «б» Правил дорожнього руху не заборонено перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - на передньому сидінні легкового автомобіля з використанням спеціальних засобів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відсутність в автомобілі ременів безпеки не може бути підставою для перевезення дитини без будь-яких засобів безпеки та взагалі не пристебнутою у такому автомобілі, що є порушенням фундаментального права дитини на безпеку під час дорожнього руху. Така заборона вмотивована насамперед малим віком дітей та нерозумінням ними в повному обсязі питань забезпечення своєї безпеки. Зазначені причини не дають можливості попередити травмування дітей під час різких маневрів транспортного засобу через втрату рівноваги за відсутності спеціальних дитячих сидінь в автомобілях.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач зобов`язаний був неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, та вжити всіх заходів для безпечного перевезення дитини, наприклад, розмістивши її на передньому сидінні автомобіля з використанням спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Також, наданим відповідачем відеозаписом з нагрудної камери спростовуються посилання позивача на порушення його права на захист, а також те, що відповідачем були роз`яснені права позивача лише після того, як було складено оскаржувану постанову.

Так, згідно вказаного відеозапису від 05.01.2020 року вбачається, що позивачу о 10:34 год. була роз`яснена стаття 268 КУпАП, тобто ознайомлено з його правами, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності. Після роз`яснення вказаної статті позивач жодного клопотання не заявляв, також не заперечував, що перевозить дитину на задньому пасажирському сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, а постанова по справі була вручена об 11:23 год., що вказує на послідовність розгляду справи про адміністративне правопорушення, та спростовує доводи позивача.

Інших доказів на спростування постанови інспектора, позивачем суду не надано.

Суд також звертає увагу, що доводи позовної заяви мають виключно процесуальну природу і не можуть бути самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею

78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві

є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем при розгляді справи та винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності були дотримані вимоги, передбачені ст.ст. 33-35 КУпАП України, належним чином оцінені всі зібрані по справі докази, правильно визначено статтю, та законно застосовано стягнення в межах санкції ч.10 ст.121 КУпАП. Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 7, 121, 245, 251, 252, 280, 288 - 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-9, 72-79, 90, 229, 241-246, 250, 251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 3 взводу

1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг, Управління патрульної поліції Дніпропетровської області Журавля Ігоря Анатолійовича про скасування постанови від 05.01.2020 року серії ДП18 № 699073 про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2020 року.

Суддя: