Справа № 320/5758/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року № 320/5758/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 19.03.2020 ВП №61608757 про стягнення з боржника основної винагороди.

Позов мотивовано протиправністю винесення спірної постанови з огляду на відсутність фактичного виконання судового рішення та фактичного стягнення з позивача будь-яких грошових коштів.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що спірна постанова винесена приватним виконавцем із дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", а тому, на його думку, підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23.07.2020.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 у справі №357/8156/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно - адміністративний позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року звернуто стягнення на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 31.01.2003 року Білоцерківським міським відділом № 1 ГУ МВС України в Київській області) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (03680, м. Київ, вулиця Фізкультури, 28-Д, р/р НОМЕР_3 в АТ "ОТП БАНК", МФО 300528, ), шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну вартості майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Визначено кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості в сумі 4 137 137, 88 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (03680, м. Київ, вулиця Фізкультури, 28-Д, р/р НОМЕР_3 в АТ "ОТП БАНК", МФО 300528, ) за договором № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 у справі №357/8156/13-ц набрало законної сили 23.06.2014.

19.08.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист №357/8156/13-ц щодо примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 у справі №357/8156/13-ц.

З пояснень відповідача, зазначених у відзиві на позов, убачається, що 18.03.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (стягувача) до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича надійшла заява про примусове виконання рішення, в якій стягувач просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2014 №357/8156/13-ц.

19.03.2020 на підставі виконавчого листа №357/8156/13-ц, виданого 19.08.2014, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61608757.

Пунктом 3 зазначеної постанови вказано стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 413713,78 грн.

Стягувачем у виконавчому провадженні №61608757 є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", боржником - ОСОБА_1 .

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження ВП №61608757 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19.03.2020, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 413713,78 грн.

У вказаній постанові приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем наведений Розрахунок основної винагороди за ВП №61608757, відповідно до якого розмір основної винагороди за виконавчим провадженням розраховується за формулою:

А х 10% = W, де А - сума, що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі; а W - сума основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, розрахунок основної винагороди приватного виконавця складає: 4137137,88 грн. х 10% = 413713,78 грн.

Вважаючи протиправною постанову приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 19 Закону №1404 передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1-4 статті 31 Закону № 1403 визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 7 ст. 31 Закону № 1403).

На виконання ст. 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. (ч. 6 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм можна зробити висновок про те, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру здійснюється вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження), оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Судом встановлено, що предметом виконавчого провадження ВП №61608757 є звернення стягнення на предмет іпотеки - 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна", шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну вартості майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому, як і у виконавчому листі №357/8156/13-ц, на підставі якого відповідачем було відкрито виконавче провадження №61608757, так і в оскаржуваній постанові, зазначено: "Кошти, отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості в сумі 4 137 137,88 грн. перед ТОВ"ОТП Факторинг Україна".

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив таку формулу розрахунку основної винагороди: сума, яка підлягає стягненню за виконавчим документом, складає 4 137 137,88 грн. х 10% = 413713,78 грн. Таким чином, розмір винагороди у даному випадку визначено вірно.

З огляду на зазначене, приватний виконавець Голяченко І.П., приймаючи спірну постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 19.03.2019, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому оскаржувана постанова є правомірною і скасуванню не підлягає.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем було доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.