Справа № 600/1043/20-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1043/20-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Боднарюк О.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, про визнання протиправною постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про застосування адміністративно - господарського штрафу № 199251 СЕ від 25 червня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 34000 грн;

- визнати протиправними та скасувати розрахунок № 038057 від 29.05.2020 року плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаратних транспортних засобів відповідно Акту № 038057 від 29.05.2020 року про сплату ОСОБА_1 247 євро;

- стягнути за судові витрати.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, позивач (окрім іншого) просить визнати протиправними та скасувати розрахунок № 038057 від 29.05.2020 року плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаратних транспортних засобів відповідно Акту № 038057 від 29.05.2020 року.

Суд зазначає, що сам по собі розрахунок плати за проїзд не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його протиправним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 по адміністративній справі N 803/3/18 зроблено висновок, що розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79684990).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд виходить з того, що правовідносини щодо розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами є цивільно-правовими, а тому оцінка такому розрахунку та діям відповідача під час складення відповідних документів підлягають розгляду в порядку господарського або ж цивільного судочинства, в залежності від суб`єктного складу учасників справи.

Вирішуючи питання про процесуальну «можливість» розгляду заявлених позивачем позовних вимог суд дійшов висновку, що загальні і спеціальні правила, які встановлені нормами КАС України полягають в тому, що предметна юрисдикція адміністративних справ не може бути змінена у випадку звернення з позовними вимогами, які викладені в одному адміністративному позові, незважаючи на те, що першоджерелом є одні і ті ж правові відносини.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень стосовно складання розрахунку плати за проїзд не є публічно-правовим спором, та не може вирішуватися адміністративним судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "..." поняттями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, відповідно до положень пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Крім того суд вважає за необхідно зазначити й те, що як вбачається з позовної заяви, вона підписана адвокатом Дубець М.О., як представником позивача.

На підтвердження права представляти інтереси позивача адвокатом додано до позову Ордер на надання правничої (правової) допомоги №1009296 від 20 липня 2020 року. Однак названий документ не є належним та беззаперечним доказом того, що адвокат Дубець М.О. має право підписувати від імені позивача адміністративний позов, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини 1 статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особливості представництва в адміністративному судочинстві передбачено, серед іншого, частиною 4 статті 59 КАС України, згідно з якою повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

В свою чергу відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року N 36, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 27 травня 2017 року N 151 (далі - Положення), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 14 Положення про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній, або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Зазначена норма узгоджується з імперативною вимогою частини 4 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», положеннями статей 55, 57 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 237, 240 Цивільного кодексу України, що спрямовані на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що забезпечує справедливе і ефективне судочинство.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником мають договірний характер.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 240 Цивільного кодексу України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Згідно статей 248, 249 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналами (належним чином завіреними копіями) ордеру, виданого на ведення справи в суді, або довіреності; по-друге, ордер, на відміну від довіреності, не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання позову, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно обсягу наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Вказане вище відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо представництва у суді.

Отже, з`ясовуючи питання чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), суд в силу частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду (відображена, зокрема, в ухвалі від 18 жовтня 2019 року у справі №522/12868/19, ухвалі від 21 серпня 2019 року у справі №560/329/19, постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2018 року у справі №К/800/28757/13), згідно якої повноваження адвоката повинні підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі. Неприйнятним є поданий до суду від імені довірителя документ, який хоча і підписаний довірителем з наданою копією ордера, проте до якого не долучено копії витягу з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, засвідченого підписом сторін.

Проте, усупереч наведеному, до позовної заяви не додано договір про надання правової допомоги (його завіреної копії) або витягу з нього, засвідченого підписами сторін, на підставі якого, ймовірно, видано доданий до позову Ордер на надання правничої (правової) допомоги №10092963 від20 липня 2020 року.

Разом з тим, у матеріалах позову відсутній договір, який би підтверджував право на звернення до суду з даним позовом адвоката Дубець М.О. від імені позивач та, відповідно, обсяг повноважень, наданих такому адвокату, в тому числі й щодо права підпису від імені останнього адміністративного позову. Тобто, належних доказів того, що позов підписано особою, яка має право його підписувати від імені ОСОБА_1 до позовної заяви не додано.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що до позову не додано завірену належним чином копію паспорта адвоката Дубець М.О., у зв`язку з чим у суду відсутня можливість ідентифікувати особу підписанта поданого адміністративного позову та з`ясувати факт наявності в нього адміністративної процесуальної дієздатності (пункт 1 частини першої статті 171, частина друга статті 43 КАС України).

За таких обставин, враховуючи факт підписання позовної заяви особою, яка не має права його підписувати, суд дійшов до висновку про наявність (додаткових, так само як порушення правила об`єднання позовних вимог) правових підстав для повернення позовної заяви позивачеві згідно пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, про визнання протиправною постанови - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали невідкладно направити позивачеві.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Боднарюк