Справа № 160/8926/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року Справа № 160/8926/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олійника В. М. розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, - .
27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, в якій просить стягнути з відповідача:
надбавки за вислугу років в сумі 40,5 грн. та за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 2529,15 грн.;
індексацію грошового забезпечення в розмірі 5639,75 грн. та середнього заробітку, остаточно визначивши цю суму на день фактичного розрахунку або розгляду справи;
компенсацію втрати частини грошового забезпечення: надбавок за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 25,19 грн. надбавок за вислугу років, індексації грошового забезпечення та середнього заробітку, встановити ці суми на день фактичного розрахунку або постановлення рішення судом;
середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, скоригувати цю суму на день фактичного розрахунку або винесення рішення;
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в ході вивчення отриманих листів ГУМВС України в Дніпропетровській області ним було встановлено, що співробітники ГУМВС не виплатили йому належні суми грошового забезпечення за час роботи в ОВС з 04.08.1998 р. по 05.10.2010 р., що є грубим порушенням прав, гарантованих ст.ст. 43, 46 Конституції України, вимог трудового законодавства.
Зокрема, посадові особи ГУМВС в порушення вимог ст.115 Кодексу законів про працю України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» не сплатили надбавки за вислугу років за період часу з 04.08. по 30.11.1998 р. в сумі 40,5 грн.
На протязі 1998 - 2010 років ГУМВС не виплатило індексацію грошового забезпечення в сумі 5639,75грн., що являється порушенням ст.95 КЗпП, ст. 33 Закону України №108/95-ВР від 24.03.1995р., ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991р., Постанов КМУ №663 від 07.05.1998р. та №1078 від 17.07.2003 р., п.п.1.14, 3.7 Наказу МВС України №499 від 31.12.2007 р.
В період з 09.12.2008 р. по 30.09.2010 р. працівники ГУМВС не сплатили надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 3408,83 грн., чим порушили вимоги ст.115 КЗпП, ст.24 Закону України №108/95-ВР від 24.03.1995 р., Постанови КМУ №414 від 05.06.1994 р.
Також в ході звільнення і до теперішнього часу посадовці ГУМВС не сплатили компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням термінів їх виплати: надбавок за вислугу років, індексації та надбавок за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 25,19 грн.
Також в обґрунтування позивач зазначив, що існування такої ситуації тривалий час викликало стресовий стан, відчуття тривоги та депресію, що призвело до погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим позивач проходив необхідні курси лікування.
Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою суду від 10 березня 2020 року Третій апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року про залишення позовної заяви без розгляду та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 18 травня 2020 року прийнято до провадження адміністративну справу №160/8926/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
19 червня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень не має загального характеру, виплачується в розмірах, визначених наказами керівництва в індивідуальному порядку лише тим особам, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, та мають відповідний допуск до зазначених відомостей, а тому враховується при обчисленні та перерахунку пенсії лише тим особам, яким вона була встановлена та фактично виплачувалась під час проходження служби.
Оскільки ОСОБА_1 у період з 09.12.2008 по 16.03.2010 надбавка за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалася, то законних підстав для виплати у ГУМВС такої надбавки не було.
Щодо вимоги позивача про виплату одноразової грошової допомоги представник відповідача зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до грошового забезпечення, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема працівників органів внутрішніх справ.
Згідно довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1726 при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (витяг з наказу ГУМВС від 05.10.2010 № 228 о/с є у матеріалах справи) майору поліції ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу.
При звільнені з ОВС ОСОБА_1 виплачена одноразова грошова допомога у сумі 30 337,52 грн. згідно вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у повному обсязі та яку відповідно до видаткових касових документів він отримав 28 січня 2011 року.
Щодо вимоги позивача про виплату індексації грошового забезпечення, то представник відповідача наголосив, що індексація, в тому числі грошового забезпечення працівника органів внутрішніх справ здійснюється установою, де проходить службу такий працівник, у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Однак, цим Законом не передбачена індексація грошового забезпечення, яке не було виплачено вчасно, за весь час затримки його виплати.
Тож, є безпідставним посилання позивача на положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», як на підставу для сплати йому індексації грошового забезпечення з 1998 по 2010 років у сумі 5 639,75 грн.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1725 з Державного бюджету України у період з 1998-2008 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ГУМВС не виділялися (довідка є у матеріалах справи).
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1725 та довідки Криворізького міського управління ГУМВС від 27.12.2018 № 3/1557 ОСОБА_1 за 2009-2010 роках індексація грошового забезпечення нараховувалася відповідно до встановленого базового місяця з більшим посадовим окладом та відповідного коефіцієнту індексації та відповідно сумарний розмір індексації виплачений ОСОБА_1 за період травень 2009 - березень 2010 р. р. складає 936,68 грн. (довідка ГУМВС та копія довідки КМУ ГУМВС є у матеріалах справи).
Крім того, представник відповідача зазначив з приводу вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, а саме те, що останнім не обґрунтовано, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.
Також спеціальним законодавством, що регулювало порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди.
Наведене підтверджується Рішенням Верховного Суду України від 20 квітня 2011 року, де зазначено, що спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди (ЄДРСР № 15968887).
14 липня 2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що перелічені відповідачем у відзиві правові акти частково регламентують порядок здійснення виплат грошового забезпечення співробітникам ОВС, не регулюють терміни виплат, відповідальність за їх затримку або несплату, компенсації та інш. Разом з тим ці питання повністю врегульовані нормами трудового законодавства.
Тобто в спеціальних актах існують суттєві прогалини, які ставлять працівників ОВС у невигідне становище, позбавляють їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створюють умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків. Все це порушує принцип рівності прав і свобод громадян, заборону дискримінації в сфері праці, які закріплені в ст.ст.21 та 24 Конституції України, ст.ст.2 і 2-1 КЗпП України.
В іншому позивач дублює доводи викладені у позовній заяві.
19 червня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року в адміністративній справі №160/9920/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про стягнення коштів та компенсацію втрати частини коштів.
Суд відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, оскільки рішення, на яке посилається відповідач, набрало законної сили 24 червня 2020 року.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України суд встановив наступні обставини.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про міліцію» (втрата чинності з 07.11.2015), «Про індексацію грошових доходів населення», указами Президента України від 04.10.1996 № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» (втрата чинності з 01.01.2008), від 29.01.1999 № 98/99 «Про підвищення окладів військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за військовими (спеціальними) званнями» (втратив чинність з 01.01.2008), постановами Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29 липня 1991 р. № 114, від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (втрата чинності з 01.03.2018), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 №499 (втратила чинність з 13.12.2016).
Позивач у своєму позові посилається на порушення відповідачем вимог ст. 115 КЗпП, ст. 24 Закону України від 24.03.1995 № 108/95 «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 05.06.1994 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», у зв`язку з чим йому не сплачено надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 3 408,83 грн. з 09.12.2008 по 30.09.2010.
З цього приводу суд має зазначити, що положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення) передбачені види, розміри і порядок надання компенсації працівникам, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) у розмірі 15 відсотків, які працюють із відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «цілком таємно».
Відповідно до абз. 2 п. 6 Положення встановлено, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.
Крім того, це зазначено п. 1.3. Методичних рекомендацій про порядок і умови встановлення, виплати, зміни розміру, скасування надбавки за роботу в умовах режимних обмежень працівникам у системі Міністерства внутрішніх справ, а саме надбавка виплачується працівникам органів внутрішніх справ на підставі виданого в установленому порядку наказу (по особовому складу) керівника органу внутрішніх справ, який користується правом призначати громадян на посади і звільняти їх з посад.
Надбавка за службу в умовах режимних обмежень особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ виплачувалась відповідно до Закону України «Про державну таємницю», постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 «Про розмір, види і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці».
Відповідно до пункту 2.9.4 Інструкції 499 надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом. Відповідно до пункту 2.9.8 Інструкції 499 при призначенні на іншу штатну посаду або покладенні на особу рядового чи начальницького складу тимчасового виконання обов`язків надбавка за службу в умовах режимних обмежень переустановлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції.
Наказом ГУМВС від 12.12.2008 №1258 ОСОБА_1 знижено раніше надану форму до державної таємниці з другої до третьої у зв`язку з припиненням роботи з цілком таємною інформацією без призначення надбавки за службу в умовах режимних обмежень.
Наказом ГУМВС від 19.10.2009 №1343 ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за другою формою без призначення надбавки за службу в умовах режимних обмежень.
Наказом ГУМВС від 06.07.2010 №1089 ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці та встановлено надбавку за службу в умовах режимних обмежень з часу призначення на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах Нікопольського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ ГУМВС України в області, тобто з 16.03.2010 р.
Згідно довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1728 у жовтні 2010 року ОСОБА_1 було виплачено надбавку за службу в умовах режимних обмежень у сумі 901,45 грн. за період з 16.03.2010 по 05.10.2010.
Таким чином, надбавка за службу в умовах режимних обмежень не має загального характеру, виплачується в розмірах, визначених наказами керівництва в індивідуальному порядку лише тим особам, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, та мають відповідний допуск до зазначених відомостей, а тому враховується при обчисленні та перерахунку пенсії лише тим особам, яким вона була встановлена та фактично виплачувалась під час проходження служби.
Оскільки позивачу у період з 09.12.2008 по 16.03.2010 надбавка за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалася, то законних підстав для виплати у відповідача такої надбавки не було.
Також позивач у позові стверджує про порушення відповідачем строків виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні 05.10.2010 у розмірі 30 337,52 грн., яка йому належала на підставі ст. ст. 47, 116 КЗпП, ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.1.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 (втратив чинність з 13.12.2016).
Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції від 27.04.2010, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Одноразова грошова допомога при звільненні не входить до грошового забезпечення, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема працівників органів внутрішніх справ.
Згідно довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1726 при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, майору поліції ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу.
Сума нарахованої одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 склала 30 337,52 грн., з розрахунку:
грошове забезпечення за місяць - 3 792,19 грн. * кількість календарних років - 16 років* 50% = 30 337,52 грн.
Виплата нарахованої грошової допомоги ОСОБА_1 була проведена у січні 2011 року після надходження цільових коштів.
Відповідно до інформації, яка міститься у журналі реєстрації прибуткових та видаткових касових документів, позивач 28 січня 2011 року отримав суму одноразової грошової допомоги 30 337,52 грн. за видатковим касовим ордером № 107.
Таким чином, ГУМВС при звільненні з ОВС ОСОБА_1 виплачена одноразова грошова допомога у сумі 30 337,52 грн. згідно вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у повному обсязі та яку відповідно до видаткових касових документів він отримав 28 січня 2011 року.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 р. соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають.
Отже, індексація такої виплати як одноразова грошова допомога чинним законодавством не передбачена.
ОСОБА_1 вважає, що ГУМВС зобов`язано сплатити йому індексацію грошового забезпечення з 1998 по 2010 років у сумі 5 639,75 грн., так як на думку позивача порушено вимоги ст. 95 КЗпП, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
З приводу індексації грошового забезпечення, суд має зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» цей Закон набирає чинності з 1 січня 2003 року. Тобто, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру саме з 01 січня 2003 року.
Крім того, згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Тобто, зміст наведених норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» дає підстави дійти висновку, що індексація, в тому числі грошового забезпечення працівника органів внутрішніх справ здійснюється установою, де проходить службу такий працівник, у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Однак, цим Законом не передбачена індексація грошового забезпечення, яке не було виплачено вчасно, за весь час затримки його виплати.
Отже, є безпідставним посилання позивача на положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», як на підставу для сплати йому індексації грошового забезпечення з 1998 по 2010 років у сумі 5 639,75 грн.
Складові грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначені указами Президента України від 04.10.1996 № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» (втратив чинність з 01.01.2008), від 29.01.1999 № 98/99 «Про підвищення окладів військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за військовими (спеціальними) званнями» (втрата чинності з 01.01.2008), постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (втрата чинності від 01.03.2018), у редакції 24.02.2010.
При цьому, індексація грошового забезпечення для осіб рядового і начальницького складу ОВС проаналізованими нормативно-правовими актами не віднесена до переліку додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», у редакції 11.07.2007, затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок № 1078).
Проте, даний Порядок № 1078 став поширюватися на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ після доповнення абзацу п`ятого пункту 2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 р. № 913, з 25.07.2007.
Так, відповідно п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у редакції 11.07.2007, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії;
оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер;
грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби;
суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності);
допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомога на дітей одиноким матерям, що надаються у мінімальному розмірі, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним;
суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Отже, право на індексацію грошового забезпечення у ОСОБА_1 виникло з 25.07.2007.
Крім того, відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
У розрахунках визначених сум стягнення з ГУМВС позивач значно завищив суму індексації грошового забезпечення, а саме при визначенні коефіцієнтів індексації не було враховано базові місяці відповідно до підвищення розміру його грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, окладу за спеціальним званням, тощо).
Відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
ГУМВС бюджетна установа, що повністю утримувалася за рахунок коштів Державного бюджету України.
Так, відповідно до приписів ч. 3 ст. 26 Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік» зобов`язання, взяті розпорядниками коштів Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є бюджетним правопорушенням.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», розпорядники коштів Державного бюджету України мають право брати бюджетні зобов`язання у 2004 році, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, взятих на облік в органах Державного казначейства України, в межах виділених їм асигнувань. Зобов`язання, взяті розпорядниками коштів Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є бюджетним правопорушенням.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 66 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов`язання у 2005 році, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України, в межах виділених їм асигнувань. Зобов`язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є бюджетним правопорушенням.
Згідно ч.ч. 2, 3, 5 ст. 68 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України, та у разі їх відповідності бюджетним паспортам. Розпорядники бюджетних коштів беруть зобов`язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень до спеціального фонду бюджету. Зобов`язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є бюджетним правопорушенням.
Згідно ч. 4 ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», керівники бюджетних установ (організацій, підприємств), які утримують чисельність військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (в тому числі відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), передбачають необхідні асигнування на зазначену компенсацію у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених кошторисами або фінансовими планами.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» керівники бюджетних установ (організацій, підприємств), які утримують чисельність військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (в тому числі відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), передбачають асигнування на зазначену компенсацію у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених кошторисами або фінансовими планами.
Таким чином, приписами Закону України «Про Державний бюджет України» встановлено, що розпорядники бюджетних коштів повинні проводити видатки тільки у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1725 з Державного бюджету України у період з 1998-2008 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ ГУМВС не виділялися.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1725 та довідки Криворізького міського управління ГУМВС від 27.12.2018 № 3/1557 ОСОБА_1 за 2009-2010 роках індексація грошового забезпечення нараховувалася відповідно до встановленого базового місяця з більшим посадовим окладом та відповідного коефіцієнту індексації та відповідно сумарний розмір індексації виплачений ОСОБА_1 за період травень 2009 - березень 2010 р.р. складає 936,68 грн.
Позивач у своїй позовній заяві посилається на порушення ГУМВС норм КЗпП, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, та вважає, що ГУМВС зобов`язано сплатити компенсацію втрат частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Однак, суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах нормативно-правовими актами на час виникнення правовідносин не було передбачено грошову компенсацію для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Посилання позивача на вищевказані нормативно-правові акти не відноситься до даних правовідносин.
Нормами Кодексу законів про працю України регулюються трудові відносини саме працівників.
Проте, проходження служби в органах внутрішніх справ та виплата грошового забезпечення рядовому і начальницькому складу органів внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходжень служби в міліції регламентується Положенням Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.
Таким чином, саме на підставі спеціальних нормативно-правових актів, а не на підставі норм КЗпП, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, відбувається регулювання правовідносин за участю осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування законодавства про оплату праці», відповідно до якої передбачено, що законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
Тобто, під час вирішення спорів, пов`язаних з проходженням публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Тому, якщо у спеціальних законах не передбачено або прямо заборонено застосування норм трудового законодавства, то застосування норм трудового законодавства до правовідносин, що регулюються таким законом, неможливо.
Оскільки вищезазначені спеціальні нормативно-правові акти не містять приписів щодо застосування норм трудового законодавства у випадку, якщо цим законом не врегульовано спірних відносин, застосування положень КЗпП та іншого трудового законодавства до даних правовідносин є неможливим.
Законодавство про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не передбачає виплати грошової компенсації за час затримки виплати належних цим особам сум грошової допомоги при звільненні зі служби.
Таким чином, позивач помилково посилається на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, які регулюють порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з чим для задоволення позовних вимог у цій частині законних підстав немає.
Стосовно твердження позивача, про не сплату надбавки за вислуги років за період часу з 04.08.1998 по 30.11.1998 у розмірі 40,5 грн., суд враховує, що ліквідаційною комісією ГУМВС згідно з платіжним дорученням від 21.12.2018 № 115764 виплачено ОСОБА_1 та перераховано означено надбавку у розмірі 39,89 грн. (з урахуванням податків і зборів), що підтверджується копією платіжного доручення.
ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що ГУМВС у порушення вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 № 499 подано до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області неправдиву інформацію у довідці про розмір його грошового забезпечення, до якої не включили додаткові види грошового забезпечення:
індексацію грошового забезпечення у розмірі 6 576,43;
доплату за службу у нічний час у розмірі 286,73;
матеріальну допомогу в розмірі 600 грн.
одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 30 337, 52, що призвело до незаконного зменшення розміру пенсії на 834,76 грн.
Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
Ця норма не містить положень про включення до грошового забезпечення таких виплат, як індексацію грошового забезпечення, доплату за службу у нічний час, матеріальну допомогу в розмірі та одноразову грошову допомогу при звільненні.
Також, відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено виплачувати:
- надбавку за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 29;
- надбавку за знання та використання іноземної мови військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, що потребують знання та використання іноземної мови: однієї європейської - у розмірі 10 відсотків, однієї східної, угро-фінської або африканської - 15, двох і більше мов - 25 відсотків посадового окладу;
- надбавку за знання та використання іноземної мови військовослужбовцям Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, які займають посади, пов`язані з необхідністю знання та використання іноземної мови: однієї західноєвропейської - у розмірі 10 відсотків, двох і більше - 25; однієї східної - 15, двох і більше мов, одна з яких східна, - 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;
- доплату за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню:
- військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу центральних апаратів державних органів, їх регіональних управлінь та інших органів управління військових формувань, військових комісаріатів - у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу;
- іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - в розмірі відповідно 15 і 25 відсотків посадового окладу.
- доплату за вчене звання особам офіцерського та начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), у розмірі - 25, професора - 33 відсотки посадового окладу.
надбавку за спортивні звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам рядового і начальницького складу, які мають спортивні звання "заслужений тренер", "заслужений майстер спорту", - у розмірі 20 відсотків, "майстер спорту міжнародного класу" - 15, "майстер спорту" - 10 відсотків посадового окладу.
- надбавку за почесні звання:
- надбавку за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та
надбавку за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірах та порядку, визначених законодавством.
Перелік складових грошового забезпечення працівника органів внутрішніх справ є вичерпний.
Відповідно до довідки ліквідаційної комісії ГУМВС від 26.12.2018 № 1727 до грошового забезпечення позивача на день звільнення увійшли такі складові:
посадовий оклад - 900 грн.
оклад за спеціальним званням; - 125 грн.
надбавка за вислугу років - 307,50 гр.
надбавка за виконання особливо важливих завдань - 666,25 грн.
надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 135, грн..
надбавка за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення - 450 грн.;
надбавка за службу в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю - 450 грн.;
премія - 758, 44 грн.
Крім того, згідно п. 2 Розділу І Переліку видів виплат, що здійснюється за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170, а також відповідно до листа Пенсійного фонду України від 17.01.2011 № 691/03-30 одноразова допомога при звільненні належить до виплат, на які не нараховується єдиний внесок.
Таким чином, індексація грошового забезпечення, доплата за службу у нічний час, матеріальна допомогу та одноразова грошова допомога при звільненні не входять до додаткового грошового забезпечення, яке повинно враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян.
Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 19 985,98 грн., суд вважає, що остання також не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Чинним законодавством передбачений певний порядок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується Державою.
Згідно з ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В ч.2 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Стверджуючи про те, що ГУМВС позивачеві завдано моральну шкоду, останнім не обґрунтовано в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241,246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник