Справа № 480/3279/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового судового рішення

27 липня 2020 р. Справа № 480/3279/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року по справі № 480/3279/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області. Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування Головного управління ДПС у Сумській області від 17.05.2019 р. за № Ф-4221-54-У на суму 21 030,90 грн. та від 12.11.2019 р. за № Ф-4221-54-У на суму 5 508,36 грн. Крім того стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 840,80 грн.

В подальшому до канцелярії суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн., що у розумінні ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України є заявою про ухвалення додаткового рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України та оскільки рішення від 20.07.2020 року по справі № 480/3279/20 було ухвалено судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе розглянути заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у письмовому провадженні без виклику сторін.

Розглянувши вище зазначену заяву суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, крім іншого, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу між сторонами врегульовано ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За положеннями цієї статті, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 5. ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.12.2018 (справа № 826/856/18), від 16.05.2019 № 823/2638/18, від 31.03.2020 року по справі №726/549/19, від 16.04.2020 року по справі №727/4597/19.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2020 року, якою у зв`язку зі змінами в законодавстві сторони погодили внести зміни до договору про надання правової допомоги від 12.09.2019 року. Проте суд зазначає, що позивачем разом із позовною заявою, на підтвердження повноважень свого представника, було надано договір про надання правничої допомоги адвокатом від 25.05.2020 року, а договір про надання правової допомоги від 12.09.2019 року взагалі суду не надавався.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано акт приймання-передачі наданих послуг від 22.07.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 (а.с. 94-94).

З акту приймання-передачі наданих послуг від 22.07.2020 року суд вбачає, що даний акт складено згідно Договору про надання правничої допомоги адвокатським бюро від 01.07.2020 року. Тобто даний акт фактично було складено згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової від 01.07.2020 року, якою було внесено зміни до договору про надання правової допомоги від 12.09.2019 року.

Водночас суд звертає увагу, що акт приймання-передачі наданих послуг від 22.07.2020 року складено про те, що виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: вивчення судової практики - 500,00 грн., складання позовної заяви - 1 500,00 грн., складання клопотання*2 - 500,00 грн., гонорар успіху згідно п. 2.3 Договору - 5 000,00 грн. Разом - 7 500,00 грн. (а.с. 96).

Проте з матеріалів справи суд вбачає, що позовна заява та два клопотання про призначення справи до судового розгляду підписані самим позивачем. Додані до позовної заяви копії документів також завірені самим позивачем. Крім того п. 2.3 Договору про надання правничої допомоги адвокатом від 25.05.2020 року, який було надано позивачем разом з позовною заявою на підтвердження повноважень представника, зазначено, що договір не передбачає залежність оплати послуг від результату розгляду справи (гонорар успіху) (а.с. 6). Також, на переконання суду, вивчення судової практики не може вважатись окремою послугою правового характеру, оскільки сама суть кваліфікованої правової допомоги передбачає наявність у адвоката спеціальних знань, у тому числі володіння нормативною базою та вивчення судової практики. Окрім того з даного акту приймання-передачі не можливо встановити по якій саме справі ОСОБА_1 було надано перелічені вище послуги, оскільки він взагалі не містить реквізитів справи.

В той же час з квитанції до прибуткового касового ордера від 22.07.2020 року № 1 також не можливо встановити, за які саме послуги позивачем було сплачено кошти в розмірі 7 500,00грн. та чи позивачем було понесено судові витрати на оплату правничої допомоги саме щодо надання послуг по справі № 480/3279/20 (а.с. 97).

Підсумовуючи наведене, з урахуванням поданих представником позивача документів, суд відмовляє у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки представником позивача не надано безспірних доказів, які б підтверджували понесені ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 248, 256, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат по справі № 480/3279/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Суддя В.О. Павлічек