Справа № 140/7928/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7928/20 пров. № А/857/8064/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Романюка Леоніда Сергійовича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Валюхом В.М. у м. Луцьку в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк») про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року представником позивача ОСОБА_1 - Романюком Л.С. було пред`явлено адміністративний позов до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (далі - приватний виконавець Юхименко О.Л., відповідач), у якому він просив визнати протиправною та скасувати постанову ВП №62176896 від 28.12.2019 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №17694, виданого 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») заборгованості в розмірі 37 204,34 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Романюк Л.С. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях. Зазначає, що відповідачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів наявності коштів (майна) на рахунках, належних позивачу у м. Києві. Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення Законів України «Про банки та банківську діяльність» та «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки в них йдеться виключно про банківські установи та рахунки, відкриті у банках.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Частиною четвертою статті 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 26.05.2020 за заявою представника АТ «ПУМБ» Щуковського С.В. приватним виконавцем Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №6217689 з примусового виконання виконавчого напису №17694, виданого 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., яким передбачено стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» суму заборгованості за період з 30.06.2019 по 20.03.2020 в розмірі 37204,34 грн за кредитним договором №2939 від 26.01.2015, укладеним з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та стягнуто за вчинення виконавчого напису нотаріусом плату із стягувача в розмірі 250,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача.

Вважаючи, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням правил щодо визначення місця виконання рішення, визначених ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII), позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем Юхименко О.Л. правомірно, з дотриманням вимог Закону №1404-VIII, згідно поданих документів прийнято до виконання виконавчий напис №17694, виданий 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та прийнято оспорювану постанову.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що Закон №1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до положень ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Юхименко О.Л. визначено м. Київ.

Згідно абз.9 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наявних в матеріалах справи даних паспорта громадянина України позивача, місцем реєстрації боржника є : вул . Ранкова, 23, с. Дідичі, Ківерцівський район, Волинська область.

З наведеного слідує, що місце проживання (реєстрації) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Юхименко О.Л. здійснює діяльність, а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання перебування боржника - фізичної особи.

У свою чергу, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з поданого відповідачем відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, обґрунтовуючи правомірність оспорюваного позивачем рішення, відповідач покликається на те, що при його прийнятті нею було враховано, що до заяви про примусове виконання виконавчого напису №17694 стягувачем додано виписку з рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , відповідно до якої станом на 25.05.2020 на вказаному рахунку наявні кошти в розмірі 1,00 грн та звернуто увагу, що оскільки грошові кошти є майном, у розумінні Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майно боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача та висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження відомостей стосовно ідентифікації боржника чи відомостей, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, в тому числі рахунків боржника в банківських установах, визначено ст.26 Закону №1404-VIII.

Разом з тим, такі відомості підлягають перевірці при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно ст.179 цього Кодексу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно дефініції, наведеної в абз.7 п.3 Розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013, грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні положень статті 190 ЦК України, як і не передбачено визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наведених вище положень законодавства, майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно ч.6.1, 6.2 ст.6 цього Закону, банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 (далі - Інструкція №492) передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).

При цьому, АТ «ПУМБ» у заяві про примусове виконання рішення просить звернути стягнення на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, номер якого відповідає номеру, який вказано у листі від 14.05.2020 за вих.№1_01, адресованому приватному виконавцю ОСОБА_2 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі №1404-VIII, у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відтак, наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки документальне підтвердження того, що на відповідному рахунку обліковувались грошові кошти, належні боржнику, які є майном в контексті положень статті 190 ЦК України, на час відкриття виконавчого провадження, в матеріалах справи відсутнє.

З матеріалів справи видно, що до приватного виконавця Юхименко О.Л. надійшла заява стягувача АТ «ПУМБ» про примусове виконання виконавчого напису, у якій він просив розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, виданого 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за №17694 про стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості.

У заяві про примусове виконання виконавчого напису та листі №1_01 від 14.05.2020 стягувачем зазначено, що у ОСОБА_1 наявне майно, зокрема, грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «ПУМБ» (розташований за адресою : м. Київ, вул. Андріївська, 4), на якому станом на 25.05.2020 наявні кошти в розмірі 1,00 грн, що підтверджується витягом з договору та випискою по рахунку.

Згідно виписки/особового рахунку за 25.05.2020, яка додається до вказаної вище заяви, у позивача є рахунок НОМЕР_3 у валюті гривня, відкритий у АТ «ПУМБ», розташованому за адресою : м. Київ, вул. Андріївська, 4. Залишок на рахунку 1 грн 00 коп.

Згідно дефініції, наведеної в абз.3 п.3 Розділу І Інструкції №492, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» для накопичення заощаджень на виплату пенсії; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України; рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.

Наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що наявність у позивача певного рахунку не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.

Колегія суддів звертає увагу, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.

Водночас, колегією суддів встановлено, що у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що на рахунку № НОМЕР_1 , на грошові кошти на якому стягувач АТ «ПУМБ» просив звернути стягнення, обліковуються належні позивачу на час відкриття виконавчого провадження грошові кошти, в розумінні положень статті 190 ЦК України.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що на час відкриття виконавчого провадження у відповідача були відсутні докази наявності у боржника майна у виконавчому окрузі м. Києва, а тому оспорювана постанова прийнята протиправно та підлягає скасуванню.

Додатково слід зазначити, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача, яким є Банк, оскільки зазначена у заяві про відкриття адреса знаходження рахунку боржника є юридичною адресою, за якою зареєстрований та розташований Банк, що суперечить принципу, який закладений у ст.24 Закону №1404-VIII щодо відкриття виконавчого провадження за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено. Фактично Банк, зазначаючи про відкриття рахунку боржника за своєю юридичною адресою, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який ним, у даному випадку не виконано.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність оспорюваної постанови вимогам, передбаченим Законом №1404-VIII та критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, а відтак, така є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими дають підстави дійти висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений за подання позовної заяви та 1261,20 грн, сплачені за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.139, 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Романюка Леоніда Сергійовича задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року по справі №140/7928/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк») про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №62176896 від 26 травня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Окіпної Раїси,4-А, офіс 35-Б, місто Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 2102 гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28.07.2020.