Справа № 160/6288/20
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року Справа № 160/6288/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
за участю секретаря судового засідання Зіненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради до Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зобов`язання вчинити дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради до Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в якій позивач просить:
визнати дії старшого державного виконавця Ярмоленко А.А. Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м, Дніпро) під час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2020 року - протиправними;
В обґрунтування позову зазначено, що оскільки позивач не є державним органом, то на нього не розповсюджуються вимоги ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» щодо пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідач надав відзив на позовну заяву в якій зазначено, що позивач є державним органом, а тому виконавчий документ необхідно пред`явити протягом трьох місяців.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Постановою № 10 від 14 серпня 2018 року про накладання штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради (далі - Відділ) визнано винним Товариство з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в розмірі 165690,00 грн.
01.06.2020 року Відділом отримано від Металургійного відділу ДВС повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 07 травня 2020 року, посилаючись на норми п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши про пропущення встановленого законом строку пред`явлення документа до виконання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404).
У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання (ч. 1 ст. 4 Закону № 1404).
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону № 1404).
Згідно приписів ст. 11 Закону № 1404 строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (ч. 1). Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (ч. 2). Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 3).
Відповідно до положень ст. 12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ч. 1). Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.2). Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч. 4). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6).
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404).
З наведеного вбачається, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. При цьому, у випадку пропущення встановленого цим Законом строку на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення повернути стягувачу відповідний документ.
Відповідно до приписів ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038, Положення про відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, затвердженого рішенням Криворізької міської ради від 21 жовтня 2015 року № 4053 позивач є виконавчим органом Криворізької міської ради, який здійснює державний контроль з питань будівництва, містобудування та архітектури. Відділ з питань здійснення повноважень, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», є підконтрольним Державній архітектурно-будівельній інспекції України.
Згідно ч.2, ч.3 ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України "Про архітектурну діяльність".
До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:
1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;
2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Наведене свідчить на користь висновку, що на позивача, який фактично виконуючи завдання та функції держави у сфері містобудівної діяльності щодо здійснення державного контролю з питань будівництва, містобудування та архітектури, розповсюджується дія приписів ч. 1 ст. 12 Закону №1404, якими встановлено строк для державних органів на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Як встановлено судом, постанова № 10 від 14 серпня 2018 року про накладання штрафу набрала законної сили 30 серпня 2018 року, що визначено у резолютивній частині наведеної постанови та не заперечується позивачем.
Враховуючи викладене, тримісячний строк, встановлений приписами ч. 1 ст. 12 Закону №1404 для держави та державних органів на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та той факт, що позивач виконує завдання та функції держави у сфері містобудівної діяльності, тобто відноситься до державних органів, постанова №10 від 14 серпня 2018 року про накладання штрафу мала бути пред`явлена до примусового виконання до 30 листопада 2018 року (строк розпочинається з наступного дня після набрання постановою законної сили).
При цьому, вказана постанова пред`явлена до примусового виконання тільки 08 квітня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем порушено строк на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, у зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).
На підставі ч. 1, 2, 3 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач свою позицію довів та обґрунтував. Натомість, позивач не довів протиправність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що має бути залишеним без задоволення.
Керуючись ст.ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 287 КАС України, суд
В задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова