Справа № 460/1713/20
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2020 року м. Рівне №460/1713/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Д.П. Зозулі за участю секретаря судового засідання Н.З. Минько та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник Земляк Ярослава Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суд з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" (далі - ДУ "Городищенська виправна колонія (№96)", відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" від 01.07.2017 про одиночне утримання, стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з рапортом психолога, з ним проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах через невпевненість в собі, боязні поганого відношення до себе, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, свій негативізм проявляє в вербальній агресії. Засуджений проявляє високий рівень ворожості, будь-який поглиблений інтерес до своєї особи схильний сприймати як можливу загрозу самооцінці. А тому, на думку психолога є підстави рекомендувати уникати утримання засудженого з іншими засудженими. Позивач наголосив, що рапорт і медичний висновок, які є необґрунтованими - стали підставами для прийняття рішення про утримання позивача в одиночній камері. Зазначені документи не доводять правомірність прийняття начальником установи рішення, викладене у постанові про одиночне утримання у камері. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, відповідачем вимоги Конституції та КВК України дотримано не було. Зазначив, що тримання в одиночній камері на підставі протиправного рішення адміністрації колонії завдало йому моральної шкоди у розмірі 25 000 грн, яку він пов`язує з хвилюваннями, душевними муками, депресивним станом, та дискримінацією у зв`язку з його тривалою з 01.07.2017 по 30.08. 2019 (понад 2 роки) ізоляцією не тільки від зовнішнього світу, а й від інших засуджених. З наведених підстав просив позов задовольнити.

13.05.2019 на адресу суду від ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» надійшов відзив на адміністративний позов. В обґрунтування відзиву відповідач повідомив, що згідно вимог ч. 1 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері. Відтак, відповідно до постанови начальника Городищенської виправної колонії (№96) від 01.07.2017 «Про одиночне тримання засудженого до довічного позбавлення волі» позивач тримаєтесь в одиночній камері. Зазначив, що позивач поставлений на профілактичний облік, як особа схильна до нападу на адміністрацію установи покарань. Крім того вказав, що позивачем не доведено доказами понесення ним моральної шкоди у зв`язку з одиночним утриманням. З цих підстав, ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 18.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 08.04.2020 підготовче засідання відкладено на 13 травня 2020 року у зв`язку з неявкою сторін і надіслання представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи з причин, які судом визнані поважними.

Ухвалою суду від 13.05.2020 підготовче засідання відкладено на 15 червня 2020 року у зв`язку з неприбуттям сторін і надіслання представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи з причини, яка визнана судом поважною.

Ухвалою суду від 15 червня 2020 року витребувано у відповідача додаткові письмові докази, закрито підготовче засідання і призначено розгляд справи по суті на 15 липня 2020 року.

Ухвалою суду від 13 липня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання у справі № 460/1713/20, призначеного на 15.07.2020 о 11:00 год. в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

В судовому засіданні 15.07.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Матеріалами справи стверджується і сторони не заперечують, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ "Городищенська ВК (№96)".

01.07.2017 психологом ВСВПР установи старшим лейтенантом вн. Служби Почаєвець П.А. скеровано на ім`я начальника ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» рапорт. У вказаному рапорті зазначено, що у СМРБ (ДПВ) утримується засуджений ОСОБА_1 . Під час відбування покарання в державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» з ним проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах через невпевненість в собі, боязні поганого відношення до себе, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, свій негативізм проявляє в вербальній агресії. Засуджений проявляє високий рівень ворожості, будь-який поглиблений інтерес до своєї особи схильний сприймати як можливу загрозу самооцінці. Враховуючи вище викладене рекомендовано уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері (а.с.16).

В цей же день, 01.07.2017 лікарем психіатром-наркологом медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_2 видано медичний висновок, у якому зазначено, що на підставі опитування, вивчення медичної документації та об`єктивного обстеження особи засуджений ОСОБА_1 , 1976 року народження, сектору для осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за станом здоров`я, може та потребує утримання у одиночній камері (а. с. 16).

Керуючись ст. 151 ч. 1 КВК України та на основі медичного висновку медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», начальником установи полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. 01.07.2017 винесено постанову про одиночне утримання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1976 року народження (а.с.15).

Згідно з характеристиками, які надані позивачу адміністрацією колонії від 02.03.2015, від 02.09.2015, від 02.09.2016, від 02.03.2017, від 05.09.2017 він зарекомендував себе посередньо, до представників адміністрації грубої поведінки не допускає, але робить це з метою поблажливого ставлення до себе, виконує встановлені законодавством вимоги адміністрації тільки під контролем. За рисами характеру: спокійний, врівноважений, у стосунках із співкамерниками, неконфліктний, правдивий, за вольовими якостями: наполегливий, невимогливий у відношенню до себе. Поряд з цим, вказано, що ОСОБА_1 перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа «схильна до нападу на представників адміністрації» (а. с. 105-120). За час перебування у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» засудженого неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності в основному за порушення розпорядку дня. Водночас дисциплінарні проступки вчинені позивачем не пов`язані з насильницькими або агресивними діями по відношенню до інших засуджених та працівників установи виконання покарань.

У психологічних характеристиках засудженого від 21.02.2018, від 15.08.2018, від 09.01.2019, від 01.02.2019 аналогічного змісту вказано, що однією з рекомендацій щодо соціально-виховної та психологічної роботи із засудженим при прояві його агресивності є ізоляція його від оточуючих, проведення індивідуальної бесіди, намагаючись встановити причини конфлікту, усунути, якщо неможливо, умови його виникнення, та спробувати глибше розібратися в ситуації, а не просто покарати винного. Також зазначено, що позивач може бути запальним і дратівливим, нерідко має понижений самоконтроль (а. с. 17-20).

Висновком службового розслідування по листу секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення права на охорону здоров`я та медичну допомогу громадянина ОСОБА_1 1976, який утримується в ДУ «Городищенська (ВК №96)» встановлені такі обставини.

Вказано, що ОСОБА_1 прибув у вказану пенітенціарну установу 02.09.2004. У період з 02.09.2004 по 06.09.2019 засудженого 5 разів оглядав лікар-психіатр. Так, за результатами оглядів від 14.09.2004, 04.10.2013, 02.08.2017 розладів психічного здоров`я у позивача не виявлено, 07.06.2019 за наслідками огляду лікаря-психіатра Рівненського центру психічного здоров`я йому встановлений діагноз - соматизований розлад зумовлений стресом, надалі, під час огляду від 06.09.2019 психічних розладів у ОСОБА_1 не виявлено (а. с. 22).

Відповідно до змісту вказівки Прокуратури Рівненської області від 02.03.2017 №16-127, яка надіслана Начальнику ДУ «Городищенська ВК (№96) в установі вкрай незадовільний стан медичного забезпечення психічно хворих засуджених. Однією із причин такого стану є те, що обов`язки психіатра в колонії фактично виконує фельдшер, який не має відповідної освіти і ліцензії на зайняття такою діяльності (а. с. 76-82).

У листі КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради від 11.09.2019 №1331/1 адресованому Рівненській місцевій прокуратурі зазначено, що 06.09.2019 лікарем-психіатром цієї установи був здійснений медичний огляд ОСОБА_1 . На момент його проведення у засудженого не виявлено розладів психічної діяльності, лікування не потребує. За даними медичної карти амбулаторного хворого востаннє був оглянутий лікарем - психіатром 07.06.2019, призначене лікування. Лікування не отримує (через закінчення курсу лікування). В медичній карті відсутні записи медичного персоналу, які вказували б на покращення стану засудженого і відповідно відміну лікування. Водночас, встановлено, що в ДУ «Городищенська (ВК №96)», зокрема: психіатрична допомога практично не надається через відсутність лікаря психіатра, а медична документація знаходиться в незадовільному стані, ведеться з порушенням чинного законодавства та не відображає реальний психічний стан засуджених та їх лікування (а с. 71-72).

У подальшому, Рівненською місцевою прокуратурою надіслано Начальнику філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Рівненській області Буковському В.П. вказівку про усунення порушень вимог кримінально-виконавчого та іншого законодавства у сфері охорони здоров`я від 17.09.2019 №33-7813. Так, у ній зазначено, що медичні карти засуджених, зокрема, позивача не відповідають формі 025/о затвердженій наказом МОЗ України та представлені у довільній формі. Записи в амбулаторних картах нерегулярні, в значній частині відсутні та формальні, без відображення загального психічного стану засуджених. Поряд з цим, наголошено, що виявлені порушення вимог законодавства в частині медичного обслуговування засуджених, які мають захворювання психічного характеру, виявлялися і під час попередніх перевірок у 2019 році, однак значна їх частина не усунена ( а. с. 73-75).

Надалі, 30.08.2019 начальником ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. прийнято рішення, що ОСОБА_1 подальшого одиночного утримання не потребує. (а.с.17).

Позивач був поміщений у двомісну камеру № 30 (а.с. 54-55, 83-84), однак інший засуджений ОСОБА_3 у категоричній формі відмовився переводитися у цю камеру для подальшого відбування покарання (а. с. 56).

Не погоджуючись з постановою відповідача від 01.07.2017 щодо його утримання в одиночній камері позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1. ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ч.2 ст.1 КВК України).

Згідно із ч.1 ст. 3 цього Кодексу, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Частинами 1 та 2 ст. 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

З приписами ч. 1 та 2 ст. 150 Кодексу, засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання: чоловіки - у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки.

Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КВК, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Пунктом 1 Розділу XXXIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 №2186/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2014 р. за № 1656/26433 (які були чинні на момент прийняття оскаржуваної постанови) (далі - Правила) зазначено, що відповідно до статті 150 Кримінально-виконавчого кодексу України чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки та відповідних ізольованих секторах максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених та осіб, узятих під варту, в окремих камерах залежно від жилої площі, психологічної сумісності проживання за визначенням адміністрації установи виконання покарань. Особи, яким вироком суду призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, забезпечуються одягом спеціального зразка. Переміщення таких осіб на території установи виконання покарань та за її межами (крім участі в судовому засіданні) в іншому одязі заборонено.

Особи, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають обов`язки і користуються правами людини та громадянина, за винятком обмежень, визначених законодавством для цієї категорії засуджених, а також установлених вироком суду. На засуджених до довічного позбавлення волі у повному обсязі поширюються основні права й обов`язки засуджених до позбавлення волі, що визначені Кримінально-виконавчим кодексом України, а також цими Правилами.

У необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника установи виконання покарань його можуть тримати в одиночній камері.

З метою забезпечення безпеки персоналу установ виконання покарань та засуджених, попередження вчинення з їхнього боку злочинів засуджені до довічного позбавлення волі, які схильні до втечі, нападу на адміністрацію установи виконання покарань та захоплення заручників, можуть переводитися до інших камер з обов`язковим врахуванням психологічної сумісності засуджених.

Крім того, відповідно до вимог п.1 розділу XIX Правил, нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді позбавлення (обмеження) волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

З метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

З системного аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що у необхідних випадках, які пов`язані із захистом засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобіганням вчиненню ним злочину або при наявності обґрунтованого медичного висновку, який пов`язаний із вказаними випадками, засудженні можуть триматися в одиночній камері за постановою начальника колонії.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваної постанови про одиночне утримання позивача, необхідно звернути увагу на таке.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 прибув у ДУ Городищенську виправну колонію (№96) 02.09.2004.

У подальшому, 01.07.2017 начальником Городищенської виправної колонії (№96) ухвалено постанову про одиночне утримання позивача засудженого до довічного позбавлення волі.

Єдиною підставою для прийняття такого рішення став медичний висновок виданий лікарем психіатром-наркологом медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» ОСОБА_2 , у якому зазначено, що на підставі опитування, вивчення медичної документації та об`єктивного обстеження особи засуджений ОСОБА_1 , 1976 року народження, сектору для осіб засуджених до довічного позбавлення волі, за станом здоров`я, може та потребує утримання у одиночній камері.

Водночас не вказано конкретних документів у яких зафіксоване таке опитування, медичних документів, які брались до уваги й інформацію у них зазначену, дату проведення згаданого обстеження і встановлені за його результатами об`єктивні дані щодо особи позивача, які зумовлюють потребу тримати його в ізоляції від інших засуджених.

Цей медичний висновок у свою чергу був прийнятий на підставі рапорту психолога ВСВПР установи ОСОБА_4 від 01.07.2017. У ньому зазначено, що під час відбування покарання в державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)» з позивачем проводилась відповідна психологічна робота, в ході якої виявлено такі основні особливості особистості: критичний, уникає спілкування, зазнає труднощів в особистісних контактах через невпевненість в собі, боязні поганого відношення до себе, замкнутий, скептичний, розчарований в людях, свій негативізм проявляє в вербальній агресії. Засуджений проявляє високий рівень ворожості, будь-який поглиблений інтерес до своєї особи схильний сприймати як можливу загрозу самооцінці. Враховуючи вище викладене рекомендовано уникати утримання даного засудженого з іншими засудженими в одній камері.

Проте, відомості вказані у цьому рапорті суперечать наявним у матеріалах справи характеристикам позивача від 02.03.2015, від 02.09.2015, від 02.09.2016, від 02.03.2017, від 05.09.2017 в яких вказано, що він зарекомендував себе посередньо, до представників адміністрації грубої поведінки не допускає, але робить це з метою поблажливого ставлення до себе. За рисами характеру: спокійний, врівноважений, у стосунках із співкамерниками, неконфліктний, правдивий, за вольовими якостями: наполегливий, невимогливий у відношенню до себе. За час перебування у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)»засудженого неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності в основному за порушення розпорядку дня. Водночас дисциплінарні проступки вчинені позивачем не пов`язані з насильницькими або агресивними діями по відношенню до інших засуджених та працівників колонії.

Щодо інформації, яка зазначена у характеристиках позивача про його постановлення на профілактичний облік як особу схильну до нападу суд наголошує, що в основу для прийняття постанови про одиночне утримання позивача покладено лише медичний висновок, а не його перебування на такому обліку. Більше того, жодних інших визначених законодавством мотивів про можливість одиночного утримання засудженого, у рішенні відповідача - не зазначено.

Тобто суд відхиляє, як безпідставне твердження відповідача, що перебування позивача на профілактичному обліку, як особи схильної до нападу було підставою для прийняття спірної постанови.

Поміж тим, жодних негативних відгуків та характеристик про ОСОБА_1 , в період відбування ним покарання в Городищенській виправній колонії (№96), які можуть свідчити про намагання вчинення ним злочинів під час відбування покарання або агресивної поведінки щодо інших ув`язнених або працівників колонії, наявності у нього інфекційних хвороб та психіатричних розладів відповідачем суду не надано.

З огляду на наведене, суд критично оцінює рапорт психолога ВСВПР установи ОСОБА_4 від 01.07.2017, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи, а також у ньому не вказано, які дії засудженого стали причиною для потреби уникнення утримання позивача з іншими засудженими в одній камері.

Інших документів крім вказаного рапорту, якими обґрунтовувався медичний висновок виданий лікарем психіатром-наркологом медичної частини ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» Якимчук І. Р., відповідачем не надано, а тому суд вважає, що такий документ був винесений з формальних підстав без досконалого вивчення матеріалів особової справи засудженого, перевірки відомостей щодо його поведінки, а також документації щодо вчинених ним дисциплінарних проступків.

Водночас, висновком службового розслідування по листу секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення права на охорону здоров`я та медичну допомогу громадянина ОСОБА_1 1976, який утримується в ДУ «Городищенська (ВК №96)» встановлені такі обставини. У період з 02.09.2004 по 06.09.2019 під час перебування засудженого у колонії 5 разів оглядав лікар-психіатр. Так, за результатами оглядів від 14.09.2004, 04.10.2013, 02.08.2017 розладів психічного здоров`я у позивача не виявлено, 07.06.2019 за наслідками огляду лікаря-психіатра Рівненського центру психічного здоров`я йому встановлений діагноз - соматизований розлад зумовлений стресом, надалі, під час огляду від 06.09.2019 психічних розладів у ОСОБА_1 не виявлено.

Тобто на дату прийняття 01.07. 2017 спірного рішення розладів психічного здоров`я у позивача не було виявлено. Разом з тим, жодних документально підтверджених обґрунтувань стану здоров`я позивача, що зумовлюють його ізоляцію, зокрема, наявності у ОСОБА_1 інфекційних захворювань, які становлять загрозу для інших засуджених суду також не надано.

Таким чином, згаданий медичний висновок розцінюється судом, як прийнятий без детального дослідження стану здоров`я позивача і наведення у ньому підстав, що зумовлюють необхідність та потребу утримання його у одиночній камері.

Крім того, ще однією підставою для критичної оцінки судом такого документа є те, що, на час його видачи, прокурорською перевіркою встановлено неналежне ведення колонією медичної документації засуджених, не відображення в ній їх реального стану здоров`я, а також відсутність дипломованого лікаря психіатра, який може проводити огляди ув`язнених і надавати їм допомогу.

Суд підкреслює, що тримання адміністрацією колонії засудженого до довічного позбавлення волі в одиночній камері без належних на те правових підстав і ненадання йому при потребі медичної допомоги може визнаватися нелюдським або таким, що принижує гідність, поводженням із засудженими (катуванням).

Наявні у матеріалах справи психологічні характеристики позивача від 21.02.2018, від 15.08.2018, від 09.01.2019, від 01.02.2019 суд не бере до уваги, оскільки вони не аналізувались відповідачем при ухваленні спірного рішення, тому що були видані вже після його прийняття.

Враховуючи необґрунтованість та безпідставність медичного висновку про необхідність утримання ОСОБА_1 в одиночній камері суд дійшов висновку, що постанова начальника Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" від 01.07.2017 про одиночне утримання ОСОБА_1 засудженого до довічного позбавлення волі, яка була видана на його підставі не відповідає вимогам частини 1 статті 151 КВК України, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000 грн за незаконне його тримання в одиночній камері суд зазначає таке.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого .

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із матеріалів справи та змісту адміністративного позову вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 25000 грн. позивач пов`язує з хвилюваннями, душевними муками, депресивним станом, та дискримінацією у зв`язку з його тривалим з 01.07.2017 по 30.08. 2019 (понад 2 роки) триманням у одиночній камері за рішенням начальника установи виконання покарань від 01.07.2017.

Як зазначалося вище, вказане рішення визнано судом протиправним, оскільки воно винесено необґрунтовано і всупереч положенням КВК України.

З огляду на наведене суд вважає, що протиправна ізоляція засудженого не тільки від зовнішнього світу, а й від інших ув`язнених беззаперечно мала негативний вплив на емоційний стан позивача, а тривале очікування на припинення протиправних дій з боку адміністрації виправної колонії - завдало моральних страждань.

На переконання суду, зазначені негативні явища у житті позивача є очевидними з огляду на їх об`єктивність та не потребують надання ним додаткових доказів для свого встановлення.

Водночас, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду від 27.07.2004р. у справі «Ромашова проти України» (заява №67534/01), суд дійшов висновку про те, що в результаті виявлених порушень, заявник зазнає моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення.

У цих конкретних правових відносинах, виходячи із встановлених у ході розгляду справи обставин, а також засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи співмірність розміру відшкодування спричиненим позивачу негативним наслідкам, суд констатує, що позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25 000 грн підлягає до часткового задоволення.

Відтак, справедливою сатисфакцією за тривале протиправне утримання в одиночній камері позивача засудженого до довічного позбавлення волі буде стягнення з ДУ «Городищенська ВК №96» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)», як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" від 01 липня 2017 року про одиночне утримання ОСОБА_1 , 1976 року народження.

Стягнути з Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" (, с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, 35341) на користь ОСОБА_1 (паспорт номер НОМЕР_1 від 27.11.2019, перебуває у Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)", с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, 35341) моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 липня 2020 року.

Суддя Д.П. Зозуля