Справа № 308/222/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 308/222/20 пров. № А/857/7517/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Сеник Р.П.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Деметрадзе Т.Р. у м. Ужгороді) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Садварія В`ячеслава Владиславовича про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

10.01.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в закарпатській області ДПП, відповідач-1), інспектора 1 батальйону 4 роти УПП в Закарпатській області ДПП лейтенанта поліції Садварія В.В. (далі - Інспектор Садварій В.В., відповідач-2), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1834871 від 07.12.2019.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2020 позов було задоволено частково. Скасовано оспорювану постанову та закрито справу про адміністративне правопорушення. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПП в Закарпатській області ДПП подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що перевищення позивачем встановленої швидкості руху було зафіксоване за допомогою пристрою TruCAM LTI 20/20 (серійний номер TC000618). Повідомляє, що вказаний пристрій здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови у зв`язку з неналежністю як доказу фото з приладу. Також, вказує про неможливість подати матеріали відео фіксації з нагрудних відео реєстраторів, якими було зафіксовано весь процес розгляду справи, оскільки такі не зберігалися довше необхідного терміну, передбаченого п.3 розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

При цьому, скаржник не висловив в апеляційній скарзі своє бажання брати участь у справі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині мотивів задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Суть правопорушення за її змістом полягала в тому, що ОСОБА_1 07.12.2019 о 13 год 30 хв, в с. Великі Лази, на автодорозі М-06, 801 км в Ужгородському районі, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz E220 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 97 км/год, перевищивши встановлене обмеження максимальної швидкості руху, передбачене дорожнім знаком 3.29 (70 км/год) на 27 км/год, чим порушив п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів перевищення встановленої швидкості руху, тобто доказів, які стали підставою для прийняття оспорюваної постанови, зокрема, вважав неналежним та недопустимим доказом фотознімок, здійснений пристроєм TruCAM LTI 20/20 (серійний номер НОМЕР_2 ), за допомогою якого не вдається за можливе встановити марку зображеного на ньому транспортного засобу та номерний знак.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, разом з тим, не може погодитись з мотивами скасування оспорюваної постанови.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням КУпАП.

Пунктом 1.3 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 на учасників дорожнього руху покладено обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП настає, зокрема, у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, під час розгляду даної категорії справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує встановлену більш як на двадцять кілометрів на годину.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У частині першій статті 268 КУпАП закріплені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи зі змісту п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову по справі, яка повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ч.1 ст.31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем до відзиву на позов додано роздруківку (скріншот) фотозображення з приладу TruCAM LTI 20/20 (серійний номер TC000618), на якому зафіксовано автомобіль марки «Mercedes-Benz E220 CDI» з ідентифікацією державного номерного знаку НОМЕР_1 та вказано швидкість руху даного автомобіля 97 км/год.

На зазначеній роздруківці з лівої сторони відображений відеозапис (два фотозображення), з якого можливо ідентифікувати транспортний засіб та його державний номерний знак.

Крім того, на фотозображенні зафіксовано дату : 07.12.2019, час : 13:19:58, локалізація : а/д М06, 801 км, ліміт швидкості : 70 км/год, швидкість : 97 км/год, дистанція : 159,8 м.

Отже, дане фотозображення з приладу TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000618) не спростовує сумнівів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У свою чергу, у п.9 оспорюваної постанови «До постанови додається» відсутні відомості про докази, передбачені ст.251 КУпАП та на яких ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому фото з приладу, на яке посилається представник відповідача у відзиві на позов, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що долучене до матеріалів справи фотозображення з приладу TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000618) не може вважатися належним доказом по справі, оскілки такий в оспорюваній постанові не вказаний.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки та відповідного експертний висновку, яке б підтверджувало, що прилад TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000618), на який покликається представник відповідача у відзиві на позовну заяву є належним та допустимим доказом в розумінні положень ст.ст.73, 74 КАС України.

Таким чином, не зазначивши в оспорюваній постанові технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв всупереч вимог ст.283 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування, що є доказом його вчинення.

При цьому, постанова не може бути самостійним та беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом його вчинення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оспорювану постанову не надав доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 по справі №338/1/17 та постанові від 30.05.2018 по справі №337/3389/16-а.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення в частині мотивів задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2020 року по справі №308/222/20 змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову.

У решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 28.07.2020.