Справа № 560/4343/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4343/19

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

23 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

секретар судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (ухвалене у м. Хмельницькому 04.03.2020 о 12:11, повний текст якого виготовлено 05.03.2020) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення податкового боргу в сумі 1 312 155,35 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства податковий борг у розмірі 2998 грн шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що йому належить. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за відповідачем рахується податковий борг в сумі 1 312 155,35 грн по податку на додану вартість, по чистому прибутку з підприємств, по земельному податку юридичних осіб, по податку на нерухоме майно відмінне від земельних ділянок. Разом з цим, вжиті позивачем заходи не призвели до добровільного погашення заборгованості, що зумовило звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у частині відмови у задоволенні позову, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вказав на вважає помилковість твердження позивача щодо наявності 53980,61 грн заборгованості по оплаті земельного податку, оскільки протягом 2017-2019 років Шепетівською міською радою Хмельницької області надано 100% пільги від сплати земельного податку. Зауважив, що державою запроваджено механізми відшкодування різниці в тарифах підприємствам, пов`язаних з теплопостачанням, водопостачанням населення, у зв`язку з якими Шепетівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства укладено договір №1/375 від 20.07.2015 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 №375 та договір №1/332-ПДВ від 12.12.2017 про організацію взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №322. Зміст цих договорів свідчить про те, що ними передбачалось не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості з різниці в тарифах, але й змінювалися строки виконання відповідачем грошових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість. Також ці договори не встановлюють конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами). Оскільки наявна дебіторська заборгованість по різниці в тарифах, відповідач вважає відсутньою його вину в наявності заборгованості по податку на додану вартість в сумі 1160715,28 грн.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що статутом Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, затвердженим рішенням ХХХІ (позачергової) сесії VII скликання Шепетівської міської ради від 14.12.2017 №5, визначено, що відповідач є комунальним унітарним комерційним підприємством, а його засновник - територіальна громада м. Шепетівка в особі Шепетівської міської ради. Майно підприємства складають виробничі та невиробничі фонди, статутний фонд, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади м. Шепетівка і належить підприємству на праві господарського відання.

За Шепетівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства рахується податковий борг в сумі 1312155,35 грн, у тому числі:

- 94461,46 грн з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, що підтверджується податковими деклараціями з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 22.11.2017, від 13.02.2018, від 11.01.2019, від 13.02.2017 та податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2018 № (отримане 05.03.2018);

- 53980,61 грн по земельному податку, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 09.02.2016 та податковим повідомленням-рішенням від 14.02.2018 № (отримане 05.03.2018);

- 1160715,28 грн по податку на додану вартість, що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість від 18.05.2018, від 18.06.2018, від 18.07.2018, від 17.08.2018, від 19.09.2018, від 19.10.2018, від 19.11.2018, від 20.12.2018, від 18.01.2019, від 20.02.2019, від 20.03.2019, від 22.04.2019 та податковими повідомленнями-рішеннями від 15.03.2018 № (отримане 11.05.2018), від 31.05.2018 № (отримане 16.07.2018), від 19.06.2018 № (отримане 16.07.2018), від 17.08.2018 № (отримане 10.09.2018), від 14.12.2018 № (отримане 17.12.2018), від 14.12.2018 № (отримане 17.12.2018);

- 2998 грн по чистому прибутку з підприємств, що підтверджується розрахунком частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 27.01.2017, від 25.01.2018.

05.10.2001 відповідачу вручено першу податкову вимогу №7 від 03.10.2001. 10.12.2001 відповідачем отримано другу податкову вимогу форми "Ю1" №2/186 від 13.11.2001.

Оскільки податковий борг відповідач добровільно не сплатив, позивач звернувся в суд з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- твердження позивача про обов`язок відповідача сплатити 94 461,46 грн заборгованості з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, власником якого не є Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства та яке перебуває у власності органів місцевого самоврядування, суперечить положенням податкового законодавства;

- позивач не вказав, за який період виник податковий борг в сумі 53 980,61 грн по оплаті земельного податку і за використання яких земельних ділянок, у той час як відповідач у 2018 та 2019 роках був звільнений від сплати такого податку;

- джерелом погашення заборгованості по податку на додану вартість 1 160 715,28 грн у спірних відносинах є поповнення за рахунок субвенційних перерахувань згідно відповідних договорів укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням виконавчого комітету Шепетівської міської ради та Шепетівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства. Оскільки вказані нарахування не здійснювались, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими.

Водночас, суд задовольнив позовні вимоги у частині стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 2998 грн по чистому прибутку з підприємств з огляду на підтвердження матеріалами вказаної заборгованості та відсутність заперечень відповідача у цій частині.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, однак вважає, що висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість суд дійшов з помилковим застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.283 КАС України провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо:

1) зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків;

2) підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків;

3) надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі;

4) зобов`язання керівника підприємства провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які були поміщені у відповідний митний режим;

5) стягнення коштів за податковим боргом;

6) зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на податковий орган.

Крім того, орган стягнення вправі звернутись до суду у загальному порядку шляхом подання позовної заяви згідно п.95.3 ст.95 ПК України про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, чи згідно п.95.4 ст.95 ПК України про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Апеляційний суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою у загальному порядку, а не із заявою у порядку ч.1 ст.283 КАС України, однак при цьому заявив вимоги про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу без належної конкретизації, що свідчить про невідповідність заявлених вимог положенням ст.283 КАС України та ст.95 ПК України.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач є комунальним підприємством, однак не врахував особливостей процедури погашення податкового боргу таких підприємств, передбаченої статтею 96 ПК України.

Так, згідно п.96. ст.96 ПК України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.1.1. виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;

96.1.2. затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

96.1.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.1.4. прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Відповідно до п.96.2 ст.96 ПК України у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.2.4. виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Апеляційний суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань дотримання вказаних вимог статті 96 ПК України, що свідчить про необґрунтованість обраного позивачем способу стягнення податкового боргу з відповідача.

Суд першої інстанції також не врахував даної обставини та передчасно ухвалив оскаржуване судове рішення, що свідчить про порушення судом норм права та неповноту дослідження обставин даної справи.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що джерелом погашення заборгованості по податку на додану вартість 1 160 715,28 грн у спірних відносинах є виключно поповнення за рахунок субвенційних перерахувань згідно відповідних договорів із Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, фінансовим управлінням виконавчого комітету Шепетівської міської ради та Шепетівським комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства, варто зауважити, що положення вказаних договорів не можуть нівелювати податковий обов`язок відповідача, який в силу вимог п.36.3 ст.36 ПК України є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків.

Так, невиконання органами виконавчої влади умов відповідних договорів із відповідачем та не проведення ними відповідних субвенційних перерахувань для відповідача перебуває у рамках вказаних договірних правовідносин та не може слугувати підставою для звільнення відповідача від податкового обов`язку.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 94 461,46 грн з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, та 53 980,61 грн по земельному податку, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю.

Так, згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме серії САВ №954584 від 29.11.2011 та витягом про державну реєстрацію прав №32230523 від 29.11.2011 власником комплексу, розташований по вул. Некрасова буд.127, м. Шепетівка Хмельницької області є територіальна громада м. Шепетівки в особі Шепетівської міської ради та він перебуває в повному господарському віданні Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства.

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з абзацом "а" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності).

Отже, є безпідсатвним твердження позивача про обов`язок відповідача сплатити 94461,46 грн заборгованості з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, власником якого не є Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства та яке перебуває у власності органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Згідно листа виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 27.12.2017 №01-24/3981 Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства надано пільгу зі сплати земельного податку у розмірі 100% з 01.01.2018 по 31.12.2018 відповідно до рішення ХХХІІ сесії міської ради VII скликання від 21.12.2017 №7 "Про звільнення від сплати земельного податку комунальних підприємств міста на 2018 рік".

Відповідно до рішення Шепетівської міської ради від 21.12.2018 №20 "Про встановлення пільг зі сплати земельного податку на 2019 рік" та додатку 1 до нього Шепетівському комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства надано пільгу зі сплати земельного податку на 2019 рік у розмірі 100%.

Як обґрунтовано відзначив суд першої інстанції, позивач не вказав, за який період виник борг і за використання яких земельних ділянок.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по земельному податку в сумі 53980,61 грн є безпідставними.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість ухвалене судом першої інстанції з помилковим застосуванням норм матеріального права.

При цьому, в іншій частині оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу з податку на додану вартість скасувати та прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення податкового боргу скасувати у частині відмови у задоволенні позову.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.

У решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2020 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 липня 2020 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.