Справа № 620/63/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/63/20 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Оксененка О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати період роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня 2001 року по 30 вересня 2001 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії та період роботи з 05 грудня 2003 року по 31 липня 2007 року в інфекційному відділенні Городнянської центральної районної лікарні Чернігівської області в подвійному розмірі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 травня 1994 року, з 01 січня по 31 грудня 1995 року та з 05 по 31 грудня 2003 року на час розгляду справи вже були зараховані ОСОБА_1 у подвійному розмірі, про що повідомлялося у відзиві на адміністративний позов. Також відповідач вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що у період з 01 червня по 31 грудня 1994 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії здійснювалося лікування дітей, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а з 01 січня 1996 року здійснено перепрофілювання в санаторій загального профілю для оздоровлення дітей із соматичними захворюваннями. Крім того відповідач зазначає, що з 01 січня 2004 року страховий стаж враховується виключно з одинарного обчисленні.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - скасувати в частині, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та сторонами справи не заперечується, що у період з 10 жовтня 1992 року по 31 грудня 2000 року, а також з 03 травня по 30 вересня 2001 року працювала в Городнянському обласному дитячому психоневрологічному санаторії на посадах палатної медичної сестри та медичної сестри фізкабінету.

У період з 05 грудня 2003 року по 31 жовтня 2007 року ОСОБА_1 працювала у Городнянській центральній районній лікарні на посадах медичної сестри палатної хірургічного відділення та медичної сестри інфекційного відділення.

На час розгляду справи ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначену на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач 01 жовтня та 08 листопада 2019 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявами щодо зарахування період роботи в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії та Городнянській центральній районній лікарні до трудового стажу в подвійному розмірі.

Листами від 30 жовтня 2019 року № 4172/02/Б-12 та від 09 грудня 2019 року № 4563/02/Б-12 відповідач повідомив позивачу, що періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 травня 1994 року, з 01 січня по 31 грудня 1995 року та з 05 по 31 грудня 2003 року були зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі. Також відповідач у зазначених листах навів розрахунок пенсії ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не вірно обчислює стаж її роботи в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії та Городнянській центральній районній лікарні, у зв`язку з чим звернулася до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня 2001 року по 30 вересня 2001 року працювала на посаді палатної медичної сестри та медичної сестри фізкабінету у психіатричному закладі охорони здоров`я, а саме - в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії, діяльність в якому у зазначені періоди була пов`язана з наданням стаціонарної психіатричної допомоги, суд вважає, що позивач має право на зарахування до стажу роботи протягом цих періодів у подвійному розмірі.

Також суд першої інстанції зазначив, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Положення ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був прийнятий 05 листопада 1991 року, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 9 ч. 3 зазначеної статті страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідний випадок передбачений ч. 4 ст. 24 зазначеного Закону, який регламентує, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перевіряючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня по 30 вересня 2001 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

У відповідності до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Відповідач не заперечує, що Городнянський дитячий обласний психоневрологічний санаторій належав до закладів з надання психіатричної допомоги, у зв`язку з чим періоди роботи позивача на посадах медичної сестри з 12 жовтня 1992 року по 31 травня 1994 року та з 01 січня по 31 грудня 1995 року зарахував до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не погоджується із зарахуванням ОСОБА_1 у подвійному розмірі лише періодів роботи з 01 червня по 31 грудня 1994 року та з 01 січня 1996 року по 30 вересня 2001 року.

Відтак предметом спору в цій справі є лише вказана частина періоду роботи позивача в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії.

Відповідач зазначає, що у період з 01 червня по 31 грудня 1994 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії проводилось оздоровлення дітей, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а діяльність санаторію в цей період не була пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції врахував обставини щодо діяльності Городнянського дитячого обласного психоневрологічного санаторії, які були встановлені постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2014 року у справі № 732/813/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження на вказані судові рішення.

Згідно з вказаним судовим рішення, відповідно до звітів по Городнянському дитячому психоневрологічному санаторію за 1994-2001 роки та пояснювальних записок до річних звітів, з 1994 року діяльність Городнянського дитячого психоневрологічного санаторію була пов`язана з наданням психіатричної допомоги, а кількість дітей, які страждали на психоневрологічні захворювання, та лікувались в стаціонарних умовах, у цей період складала більше ніж 50 відсотків від загальної кількості хворих закладу. Діти, хворі на захворювання не по профілю санаторію, на лікуванні не перебували.

Підстави звільнення від доказування визначені у ст. 78 КАС України. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до інформації, оприлюдненої в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області брало участь у справі № 732/813/14 в якості відповідача.

Також колегія суддів враховує, що напрям діяльності Городнянського дитячого психоневрологічного санаторію та кількість дітей, які страждали на психоневрологічні захворювання і лікувалися в стаціонарних умовах була встановлена судом у межах справи № 732/813/14 на звітності санаторію та пояснювальних записок до неї.

Натомість відповідач, спростовуючи твердження, що діяльність санаторію в період з 01 червня по 31 грудня 1994 року не була пов`язана з наданням психіатричної допомоги, надав до суду виключно копію листа Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації від 14 січня 2008 року № 04-25/94. У вказаному листі зазначено, що відповідно до наказів від 16 серпня 1994 року № 1 та від 20 вересня 1994 року № 9 у Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії проводилось оздоровлення дітей, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а діяльність санаторію в цей період не була пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Разом з тим копії таких наказів до суду не надані, на основі яких відомостей був установлений напрям діяльності санаторію в листі Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації від 14 січня 2008 року № 04-25/94 не зазначено.

Додатково колегія суддів враховує, що зазначений лист містить посилання на накази Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації, які були видані у серпні та вересні 1994 року. З огляду на дату видачі зазначених наказів, вони не могли визначати напрям діяльності Городнянського дитячого психоневрологічного санаторію з червня 1994 року, тобто за період, що перебував їх прийняттю.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач не спростував установлених під час розгляду справи № 732/813/14 обставин щодо характеру діяльності Городнянського дитячого психоневрологічного санаторію у період з 1994 року по 2001 рік (у тому числі за період з 01 червня по 31 грудня 1994 року) та кількості дітей, які страждали на психоневрологічні захворювання і лікувались в стаціонарних умовах.

Період роботи з 01 січня 1996 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня по 30 вересня 2001 року не був зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області до трудового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі з тих підстав, що з 01 січня 1996 року Городнянський дитячий обласний психоневрологічний санаторій був перепрофільований з метою забезпечення санаторним лікуванням дітей, які постраждали від аварії на ЧАЕС.

Надаючи правову оцінку вказаному доводу, суд першої інстанції виходив з того відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з дати реєстрації та по дату ліквідації зміни до установчих документів Городнянського обласного дитячого психоневрологічного санаторію не проводилися. З трудової книжки позивача, яка у відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, який підтверджує стаж роботи, не містить відомостей щодо здійснення перепрофілювання Городнянського обласного дитячого психоневрологічного санаторію, а позивач приймалася на роботу та звільнялась з роботи з психоневрологічного закладу, що узгоджується із поняттям, наведеним у ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Відповідач на підтвердження своїх доводів про здійснення перепрофілювання санаторію надав копію листа Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації від 14 січня 2008 року № 04-25/94. У вказаному листі зазначено, що відповідно до наказу від 04 січня 1996 року № 3 Городнянський дитячий обласний психоневрологічний санаторій перепрофільовано у санаторій загального профілю для оздоровлення дітей із соматичними захворюваннями.

Разом з тим обставини, на які посилався суд першої інстанції, а також обставини, встановлені під час розгляду справи № 732/813/14, вказують на те, що з прийняттям наказу Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної адміністрації від 04 січня 1996 року № 3 припинення діяльності, пов`язаної з наданням психіатричної допомоги у Городнянському дитячому психоневрологічному санаторію - не відбулося.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 732/2004/14, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, із листів головного лікаря Городнянського дитячого психоневрологічного санаторію, які були адресовані начальнику управління охорони здоров`я, вбачається, що незважаючи на перепрофілювання санаторію з психоневрологічного на санаторій загального типу та цілорічне оздоровлення дітей, які постраждали від аварії на ЧАЕС, серед контингенту оздоровлюваних дітей переважала психоневрологічна патологія, лікування дітей з психоневрологічною патологією не припинялось, відбором на санаторне лікування та оздоровлення дітей з функціональними розладами нервової системи займались дитячі психіатри при Чернігівському психоневрологічному диспансері і районні психіатри.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на зарахування періодів роботи в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії з 01 червня по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня по 30 вересня 2001 року в подвійному розмірі.

Перевіряючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 05 грудня 2003 року по 31 липня 2007 року в інфекційному відділенні Городнянської центральної районної лікарні Чернігівської області, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідач не заперечує, що Городнянська центральна районна лікарня Чернігівської області належить до закладів, передбачених ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим періоди роботи позивача в інфекційному відділенні зазначеної лікарні з 05 по 31 грудня 2003 року зарахував до стажу роботи в подвійному розмірі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не погоджується із зарахуванням ОСОБА_1 у подвійному розмірі саме періоду роботи з 01 січня 2004 року по 31 липня 2007 року.

Відтак предметом спору в цій справі є лише вказана частина періоду роботи позивача в Городнянській центральній районній лікарні.

Відповідач зазначає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, з набранням чинності із 01 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 була призначена та виплачується пенсія за вислугу років, а питання щодо наявності у неї права на пенсію зазначеного виду не є предметом спору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно зазначив, що положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не втратили чинності з 01 січня 2004 року та є чинними на цей час. Разом з тим суд першої інстанції не враховував, що особливості застосування вказаної норми права після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються у прикінцевих положеннях цього Закону.

Відповідно до п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз.абз. 1, 2 п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Положення абз. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачають, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Таким чином ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути застосована у відношенні позивача виключно для цілей визначення наявності чи відсутності у неї права на пенсію за вислугу років.

Водночас, як раніше зазначалося, ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У межах цієї справи позивач просить зарахувати період її роботи в Городнянській центральній районній лікарні після 01 січня 2004 року в подвійному розмірі саме до страхового стажу, який впливає на розмір пенсії, що чинним законодавством не передбачено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що період роботи ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 31 липня 2007 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу в подвійному розмірі.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду від 10 березня 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 травня 1994 року, з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії та період роботи з 05 грудня 2003 року по 31 липня 2007 року в Городнянській центральній районній лікарні Чернігівської області в подвійному розмірі є незаконним і підлягає скасуванню.

Проте у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01 червня по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня по 30 вересня 2001 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії в подвійному розмірі є законним і обґрунтованим.

Відтак доводи апеляційної скарги відповідача лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 10 березня 2020 року, та є підставами для його скасування в частині.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 травня 1994 року, з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії та період роботи з 05 грудня 2003 року по 31 липня 2007 року в Городнянській центральній районній лікарні Чернігівської області в подвійному розмірі - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01 червня по 31 грудня 1994 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 2000 року та з 03 травня по 30 вересня 2001 року в Городнянському дитячому обласному психоневрологічному санаторії в подвійному розмірі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Оксененко

В.В. Файдюк