Справа № 120/2696/19-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2696/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

22 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Скржешевського М.С.,

представника відповідача: Мавроді Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Подільської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України в якому просив:

-визнати протиправним дії щодо відмови у видачі транспортного засобу зі складу митниці, видану у формі листа Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року;

- присудити та стягнути з держави Україна на користь позивача шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 45143 грн. 34 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом державної влади, а саме Вінницькою митницею ДФС;

- присудити та стягнути з держави Україна на користь позивача шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, а саме Вінницькою митницею ДФС.

03 лютого 2020 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач та його представник про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 грудня 2018 року в республіці Польщі ОСОБА_1 (декларант) на підставі інвойсу (фактура) № 27/12/2018 - придбано у Цивільної спілки МУЛТІС Гражина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , автомобіль PEUGEOT 308 SW, № НОМЕР_1 : НОМЕР_2 за ціною 20 000 злотих.

Згідно підтвердження до фактури №27/12/2018 від 19-12-2018 від 02.01.2019 року, Цивільна спілка МУЛТІС ОСОБА_4 , ОСОБА_3 продає пошкоджений автомобіль PEUGEOT 308 SW, № НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , а останній сплатив за нього готівкою кошти в сумі 20 000 злотих.

На підставі підтвердження до фактури №27/12/2018 від 19-12-2018 Цивільна спілка МУЛТІС ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 отримала депозит у сумі 4600 злотих для оплати суми ПДВ до рахунку-1 фактури №27/12/2018 року.

Так, 04.01.2019 року представник декларанта, уповноважена особа митного брокера ТОВ Єдине Вікно, звернувся до митного органу для здійснення імпортного митного оформлення автомобіля марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, №VEST: VF3LCBHZWGS289643, надав митну декларацію №401010/2019/000587 від 04.01.2019 року та відповідний пакет передбачених законодавством документів для митного оформлення товару, а саме: експортну декларацію №18PL442020E0718970 від 20.12.2018 року, документ про реєстрацію автомобіля (BREA) від 17.11.2016 року, інвойс (фактура) №27/12/2018, підтвердження до фактури №27/12/2018 року від 19.12.2018, підтвердження до фактури №27/12/2018 року від 02.01.2019 року, установчі документи Цивільної спілки МУЛТІС, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , страховий поліс №1320762 термін дії з 13.12.2018 р. по 11.01.2019 року, довідку про транспортні витрати №1 від 04.01.2019 року.

Проте, 09.01.2019 року митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2919/000002/1 та представнику декларанта надано картку відмови від 09.01.2019 року №UA401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення в зв`язку з чим позивачем на вимогу митниці було поміщено задекларований транспортний засіб, яким є автомобіль марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, №VIN: VF3LCBHZWGS289643 у постійній зоні митного контролю ТОВ Авто-Гранд (401-008-1-1) за адресою місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7й км.

Однак, не погоджуючись із вищевказаним рішенням та карткою відмови митного органу позивач оскаржив їх до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №120/232/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

10.07.2019 року та 18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про випуск товару у вільний обіг та звільнення від сплати необхідних платежів, однак листом Вінницької митниці ДФС №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року позивачу відмовлено у видачі транспортного засобу зі складу митниці та повідомлено, що видача транспортного засобу зі складу митниці буде здійснено після сплати відшкодувань за зберігання.

Так, 19.07.2019 року позивач сплатив кошти на вимогу відповідача за зберігання транспортного засобу на складі митниці і лише після цього транспортний засіб позивача було відпущено на підставі видаткової накладної №24 від 19.07.2019 року.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо часткового обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, п. 25 ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України (МК України) визначено, що митний режим комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Згідно ст. 74 МК України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

На тимчасове зберігання під митним контролем із застосуванням положень цієї глави товари також можуть розміщуватися на митних складах або на складах органів доходів і зборів (ч. 4 ст. 201 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 242 МК України товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до ч.7 ст.55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2919/000002/1 та надано картку відмови № UA401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, в зв`язку з чим позивачем на вимогу митниці було поміщено задекларований транспортний засіб, яким є автомобіль марки PEUGEOT 308 SW, 2016 року виготовлення, який був у використанні, №VIN: VF3LCBHZWGS289643 у постійній зоні митного контролю ТОВ Авто-Гранд (401-008-1-1) за адресою місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7й км.

Проте, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №120/232/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року, визнані протиправними та скасовані рішення про коригування митної вартості товарів № UA 401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 401010/2019/00003 від 09.01.2019 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 243 МК України якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Відповідно до ч.6 ст. 239 МК України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Так, питання відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС регулюється Порядком відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012 року.

Частиною 1 Розділу III Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012 року визначено, що витрати в справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення (далі - винна особа). Суми витрат, що підлягають відшкодуванню, зазначаються у постанові про накладення стягнення.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України№731 від 15.06.2012 року затверджено також Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів.

Частиною 2 Розділу III цього Порядку визначено, що витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.

Розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складу митного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається (ч. 3 Розділу III цього Порядку).

Так, підставою для тривалого перебування транспортного засобу позивача на території митниці стало прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2919/000002/1 та представнику декларанта надано картку відмови від 09.01.2019 року №UА401010/2019/00003 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Проте, вказані рішення та картка відмови відповідача скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №120/232/19-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019 року.

Таким чином, всі відомості, внесені до митних декларацій на підставі скасованих рішень про коригування митної вартості товарів, є помилковими, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а сплачені на підставі скасованих рішень про коригування митної вартості товарів митні платежі підлягають поверненню позивачу у порядку і на умовах, визначених законодавством.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відмова Вінницької митниці Державної митної служби України, яка викладена у листі №5866/8/02-80-03 від 18.07.2019 року, щодо видачі позивачу транспортного засобу PEUGEOT 308 SW, 2016 року номер НОМЕР_3 зі складу митниці є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, ч. 5 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 30 Митного кодексу України посадові особи та інші працівники органів доходів і зборів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону.

Шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Таким чином, вказаною нормою передбачено відшкодування збитків, заподіяних органами митної служби громадянам чи юридичним особам під час виконання ними своїх повноважень.

При цьому, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України Про виконавче провадження, та особливості їх виконання встановлені Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 року №12/рп-2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів, судам слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 липня 2018 року у справі №907/769/17, від 02 вересня 2019 року у справі №576/1648/16.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 із Державного бюджету України відшкодування матеріальної шкоди 45143,34 грн., завданої Вінницькою митницею ДФС, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Подільської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 липня 2020 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Франовська К.С.