Справа № 826/16328/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анисс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Анисс» до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Києва, про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Анисс» (надалі за текстом - «ТОВ «Анисс») звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради № 377/4441 від 22.03.2018 р. «Про надання статусу парку земельній ділянці орієнтовною площею 189476,36 кв.м, розташованій навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва».

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуваним рішенням було змінено цільове призначення земельної ділянки навколо озера Сонячне без розроблення та погодження у встановленому законодавством України порядку проекту землеустрою. В результаті чого, до складу земельної ділянки, якій надано статус парку, було незаконно включено землю під нежитловою будівлею, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Анисс», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, скаржник посилається на те, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують включення земельної ділянки під нежитловою будівлею скаржника до складу земельної ділянки, якій надано статус парку.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Анисс» є власником нежитлової будівлі (літ.А) закладу громадського харчування загальною площею 973 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 2-Г відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 22115765 від 26.05.2014 року.

Листом від 17.01.2017 року №596/10/26-51-12-03-19 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві надано інформацію про те, що ТОВ «Анисс» зареєстровано платником земельного податку з 12.04.2013 року за земельну ділянку, яка розташована по вул. Ревуцького, 2Г у Дарницькому районі міста Києва.

Позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 24.10.2016 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Також, повідомленням № 7 від 09.12.2016 р. ТОВ «Анисс» проінформував Київську міську раду про те, що замовлено розробку такої документації з наступним укладенням відповідного договору.

В матеріалах справи міститься копія завдання на проектування №ЗВП-3071 та план-схема з визначенням орієнтовних меж і місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га в м. Києві по вул. Ревуцького, 2Г.

Рішенням Київської міської ради від 22.03.2018 року №377/4441 надано статус парку земельній ділянці орієнтовною площею 189476,36 кв.м., розташованій навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва (кадастровий номер :63:292:001), межі якої зазначені в додатку до цього рішення (пункт 1 рішення).

Пунктами 2.1, 2.2 вказаного рішення доручено Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Дарницького району м. Києва вжити організаційно-правові заходи щодо оформлення права постійного користування та його державної реєстрації на земельну ділянку, вказану у пункті 1 даного рішення.

Київському комунальному об`єднанню зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» доручено здійснити організаційно-правові дії щодо благоустрою земельної ділянки, визначеної пунктом 1 оскаржуваного рішення (пункт 3 рішення).

Рішення від 22.03.2018 року №377/4441 оприлюднено в газеті «Хрещатик» від 23.05.2018 № 55 (5106).

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Київської міської ради щодо розпорядження міськими землями визначені Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування» та відповідними рішеннями Київради, прийнятими в межах її компетенції.

Статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що за основним цільовим призначенням землі, в тому числі землі комунальної власності, поділяються на землі житлової та громадської забудови, землі рекреаційного призначення та інші категорії.

Згідно ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 50-52 Земельного кодексу України визначено, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. При цьому до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Земельні ділянки зелених зон і зон зелених насаджень міст, зокрема, парки належать до земель рекреації. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Статтею 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови віднесено земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ТОВ «Анисс», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надання земельній ділянці статусу парку не є свідченням зміни цільового призначення земельної ділянки

Разом з цим, твердження суду першої інстанції про те, що земельна ділянка навколо озера Сонячне згідно цільового призначення належить до категорії земель водного фонду не підтверджується матеріалами справи.

Такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі дослідження листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.05.2017 року №, адресованого депутату Сандаловій Г.О. , в якому зазначено, що земельна ділянка площею 189476,36 кв.м. (обліковий код 63:292:0001) за адресою: вул. Ревуцького в міському земельному кадастрі обліковується за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо», відповідно до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж кварталу №63:292.

Однак цей лист не містить інформації про прийняття уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування рішення про віднесення до категорії земель водного фонду земельної ділянки площею 189476,36 кв.м. (обліковий код 63:292:0001) за адресою: вул. Ревуцького.

Саме по собі перебування земельної ділянки на обліку за комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» не свідчить віднесення її до категорії земель водного фонду, оскільки процедура встановлення цільового призначення земельної ділянки передбачає прийняття відповідного рішення уповноваженим органом місцевого самоврядування.

Натомість, згідно наданої до суду апеляційної інстанції відповідачем відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.06.2020 року у Міському земельному кадастрі міста Києва земельна ділянка з кадастровим номером :63:292:0001 не обліковується. Відомості щодо цільового призначення земельної ділянки з обліковим кодом 63:292:0001 у Департаменті відсутні.

Колегія суддів не погоджується з твердження суду першої інстанції про те, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено включення земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля позивача, у склад земельної ділянки, якій надано статус парку оскаржуваним рішенням відповідача № 377/4441 від 22.03.2018 року.

Зокрема, на переконання колегії суддів суд першої інстанції не дав належну оцінку інформації, яка зображена на план-схемі додатку до завдання на проектування №ЗВП-3071, яке погоджено начальником управління землеустрою та моніторингу земель Єрмолаєвим О.М. , начальником відділу землеустрою та моніторингу земель Дарницького району Іваненко І.М.

Визначені на зазначеній план-схемі орієнтовні межі і місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га, вказують на розташування земельної ділянки між вулицею Ревуцького та береговою лінією озера Сонячне.

При цьому, пунктом 1 оскаржуваного рішення Київської міської ради надано статус парку земельній ділянці, що розташована навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва, межі якої зазначені в додатку до цього рішення.

Натомість, на план-схемі земельної ділянки, якій надано статус парку не відображено межі земельної ділянки, право на яку просить оформити ТОВ «Анисс».

Отже, під час прийняття оскаржуваного рішення Київською міською радою не брався до уваги факт перебування в межах території парку нежитлової біллі - закладу громадського харчування, яке належить на праві приватної власності ТОВ «Анисс», а також межі земельної ділянки, орієнтовною площею 0,29 га, щодо якої триває процедура оформлення права на землю.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час апеляційного розгляду відповідачем не заперечувалися обставини перебування земельної ділянки під належною позивачу нежитловою будівлею в межах території, якій надано статус парку. Відповідач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, оскільки ТОВ «Анисс» не є належним користувачем земельної до моменту її оформлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 921/158/18 сформулювала наступний правовий висновок: «51. Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

52. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована».

Надаючи статус парку земельній ділянці площею 189476,36 кв.м, яка включає в себе землю під нежитловою будівлею - закладом громадського харчування, що належить ТОВ «АНИСС», без попереднього розгляду та вирішення питання щодо оформлення права користування земельною ділянкою (оренди) за заявою позивача, не відповідає принципу правової визначеності рішень суб`єктів владних повноважень та порушує права позивача, який, будучи законним власником нежитлової будівлі, має право оформити право користування земельною ділянкою, необхідною для її експлуатації та благоустрою території.

При цьому, Колегія суддів враховує, що позивач зареєстрований платником земельного податку з 12.04.2013 року за земельну ділянку, яка розташована по вул . Ревуцького, 2г у Дарницькому районі міста Києва.

Крім цього, пунктом 2.1. оскаржуваного рішення Київської міської ради доручено Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Дарницького району міста Києва вжити організаційно-правових заходів щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою, визначеною пунктом 1 цього рішення, яка включає в себе землю під нежитловою будівлею ТОВ «Анисс».

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідача від 22.03.2018 року № 377/4441 «Про надання статусу парку земельній ділянці орієнтовною площею 189476,36 кв.м, розташованій навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва» прийняте з порушенням принципу правової визначеності, оскільки при умові надання земельної ділянки в оренду ТОВ «Анисс», цій же ділянці надано статус парку, що унеможливлює здійснення у повному обсязі дій, пов`язаних з експлуатацією та утриманням нежитлової будівлі - закладу громадського харчування, який розташований у місті Києві по вулиці Ревуцького 2Г. Також неприпустимим є передача права користування земельною ділянкою під нежитловою будівлею позивача зазначеному вище комунальному підприємству, що порушує принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку.

При цьому, Колегію суддів враховуються використання позивачем нежитлової будівлі для розміщення закладів громадського харчування (ресторанів).

Відповідно до Класифікація видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за №1011/18306, до земель громадської забудови (категорія 03) відносяться землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування).

Натомість, на землях рекреаційного призначення (категорія 07) не передбачено будівництво та обслуговування будівель торгівлі або закладів громадського харчування, як це визначено а категоріях 03.07 та 03.08 земель громадської забудови.

Надання земельній ділянці під належній ТОВ «Анисс» нежитловій будівлі статусу парку призводить до порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до цієї статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права - права на мирне володіння майном.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.09.2019 року по справі №826/5391/16, розглядаючи подібні правовідносини та перевіряючи законність рішення Київської міської ради про надання земельній ділянці статусу скверу, звернув увагу на необхідність розгляду справи із дотримання гарантій передбачених Конвенцією.

У цій справі Верховний Суд також зробив висновок, що інтереси мешканців мікрорайону щодо влаштування скверу і громадські інтереси загалом не можуть досягатися у спосіб, що призводить до порушення прав інших осіб, зокрема орендарів земельних ділянок.

Згідно з частиною 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин Колегія суддів дійшла висновку, що для відновлення та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, а також забезпечення прав громадських інтересів, зокрема мешканців мікрорайону, оскаржуване рішення Київської міської ради від 22.03.2018 року № 377/4441 «Про надання статусу парку земельній ділянці орієнтовною площею 189476,36 кв. м, розташованій навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва», підлягає скасуванню в частині, що порушує права ТОВ «АНИСС».

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Анисс» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 22.03.2018 року № 377/4441 «Про надання статусу парку земельній ділянці орієнтовною площею 189476,36 кв.м, розташованій навколо озера Сонячне на вулиці Ревуцького в Дарницькому районі міста Києва» в частині надання статусу парку земельній ділянці орієнтовною площею 0,29 га за адресою місто Київ, район Дарницький, вулиця Ревуцького 2г, на якій розміщена нежитлова будівля (літ. А) - заклад громадського харчування, загальною площею 973 кв. м., що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Анисс» ().

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 21 липня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко