Справа № 826/1446/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1446/18 Головуючий у І інстанції - Кармазін О.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дії та визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо формування та направлення їй податкової вимоги № 109807-17 від 24 листопада 2017 року про погашення суми податкового боргу в розмірі 11 213,10 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 109807-17 від 24 листопада 2017 року про опис її майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка посилається на те, що 15 січня 2018 року нею отримано податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 24 листопада 2017 року № 109807 щодо сплати суми податкового боргу у розмірі 11213,10 грн., а також прийняте рішення від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про опис майна у податкову заставу. 28 квітня 2017 року Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 43533-1305, яким Позивачці визначено грошове зобов`язання із земельного податку на суму 26819,96 грн. Натомість, 04 серпня 2017 року Відповідачем скасовано податкове повідомлення-рішення № 43533-1305 від 28 квітня 2017 року та прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 96979-1305, яким визначено грошове зобов`язання із земельного податку на суму 11213,35 грн. Також, Позивачка вказала, що на податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2019 року № 96979-1305 нею подано скаргу до ДФС України. Тобто Позивачка наголошує, що сума податкового зобов`язання у розмірі 11213,35 грн., яка визначена податковим повідомленням-рішенням від 04 серпня 2019 року № 96979-1305, є неузгодженою. Крім того, Позивачка наголошує, що на час складання даної позовної заяви (25 січня 2018 року) їй не було надіслано ні рішення ДФС про результати розгляду скарги від 29 вересня 2018 року, ні рішення про продовження строків її розгляду, з огляду на що, на її думку, скарга вважається повністю задоволеною, а податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 скасованим. Разом з тим, Позивачка зазначає, що всупереч вимогам податкового законодавства Відповідач, без належних на те підстав сформував податкову вимогу від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про сплату податкового боргу, а також прийняв рішення від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про опис майна у податкову заставу. Тобто, Позивачка вважає, що сума визначена податковою вимогу не являється податковим боргом, оскільки подана нею у встановлений законом строк до ДФС України скарга на податкове повідомлення-рішення вважається повністю задоволеною, а податкове повідомлення-рішення вважається повністю скасованим, що свідчить про відсутність підстав формування вимоги про сплату боргу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо формування та направлення ОСОБА_1 податкової вимоги № 109807-17 від 24 листопада 2017 року про погашення суми податкового боргу в розмірі 11 213,10 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 109807-17 від 24 листопада 2017 року про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі вказує на те, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки, прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Також, Головне управління ДПС у м. Києві звертає увагу на те, що у зв`язку з наявністю у платника податків податкового боргу з земельного податку у сумі 11213,00 грн., на підставі даних автоматизованої системи обліку, керуючись вимогами п. 59.1 ст. 59, ст. 89 Податкового кодексу України, та відповідно до п. 1. Розділу III Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 в автоматичному режимі сформовано і направлено платнику податків податкову вимогу № Ф-109807-17 від 24 листопада 2017 року та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № Ф-109807-17 від 24 листопада 2017 року.

Також, разом з апеляційною скаргою представником Головного управління ДПС у м. Києві подано клопотання про заміну Відповідача у справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві, оскільки припинена діяльність органів Державної фіскальної служби України.

Надаючи правову оцінку клопотанню Головного управління ДФС у м. Києві про заміну Відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Водночас, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відтак, вказаною особою підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни Відповідача її правонаступником.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну Відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2017 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 43533-1305, яким Позивачці визначено податкове зобов`язання із земельного податку на суму 26 819,96 грн.

Разом з тим, Позивачка не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішення від 28 квітня 2017 року № 43533-1305 звернулася зі скаргою.

Листом від 07 вересня 2017 року № 12684/Д/26-15-13-05-19 ГУ ДФС у м. Києві повідомило про скасування (відкликання) попереднього податкового повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № 43533-1305 на суму 26819,96 грн., оскільки вказаним рішення невірно розрахована нормативно-грошова оцінка.

Разом з тим, вказаним листом податковий орган повідомив Позивачку про направлення на її адресу нового податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 на суму податкового зобов`язання в розмірі 11 213,35 грн.

Як зазначає Позивачка у позовній заяві, лист ГУ ДФС у м. Києві від 07 вересня 2017 року № 12684/Д/26-15-13-05-19 надісланий на її адресу 11 вересні 2017 року та отриманий нею 21 вересня 2017 року.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 Позивачкою до ДФС України подано скаргу, яка зареєстрована 29 вересня 2017 року за № 6666/інше.

При цьому, подаючи скаргу Позивачкою 29 вересня 2017 року на адресу ГУ ДФС у м. Києві надіслано повідомлення про оскарження податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305, яке отримано ГУ ДФС у м. Києві 02 жовтня 2017 року (том 1 а.с. 29).

Разом з тим, 24 листопада 2017 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу № 109807-17, відповідно до якої сума податкового боргу становить 11 213,00 грн. та прийнято рішення від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про опис майна у податкову заставу.

Позивачка, не погоджуючись з діями Відповідача щодо формування та надіслання вимоги від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про сплату податкового боргу у розмірі 11 213,00 грн. та вважаючи протиправним рішення від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про опис майна у податкову заставу, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у м. Києві було обізнане про оскарження Позивачкою податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305, яким їй було визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 11 213,10 грн., а відтак зважаючи на те, що скарга на податкове повідомлення-рішення була подана Позивачкою до контролюючого органу вищого рівня у строки, передбачені статтею 56 ПК України, грошове зобов`язання у розмірі 11 213,10 грн., що визначене податковим повідомленням-рішенням від 04.08.2017 № 96979-1305, є неузгодженим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктами 59.1, 59.3 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

З аналізу наведених правових норм випливає, що податкова вимога виставляється контролюючим органом виключно у тому випадку, коли сума податкового боргу є узгодженою та, як наслідок така вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

В той же час, пунктом 88.1 статті 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з пунктом 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Таким чином, передумовою для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2017 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано податкове повідомлення-рішення № 96979-1305 на суму податкового зобов`язання в розмірі 11 213,35 грн. (том 1 а.с. 25).

Відповідно до копії конверту (том 1 а.с. 26) 11 вересня 2017 року листом ГУ ДФС від 07 вересня 2017 року № 12684/Д/26-15-13-05-19 вказане податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 було надіслано на адресу Позивачки .

У позовній заяві Позивачка зазначає, що Відповідачем не заперечується та не спростовується, що податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 отримано нею 21 вересня 2017 року.

При цьому, згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (пункт 56.2 статті 56 ПК України).

Відповідно до пункту 56.3 статті 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу (пункт 56.12 статті 56 ПК України).

При цьому, відповідно до пункту 56.5 статті 56 ПК України платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження (пункт 56.15 статті 56 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи Позивачкою на податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305 до ДФС України подано скаргу, яка зареєстрована в ДФС 29 вересня 2017 року за № 6666/інше, (том 1 а.с. 10-11).

Одночасно з поданням скарги Позивачкою на адресу ГУ ДФС у м. Києві надіслано повідомлення від 29 вересня 2017 року (том 1 а.с. 27), яким Відповідача повідомлено про оскарження до ДФС України податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305.

При цьому, відповідно до опису вкладення цінного листа за № 965 (том 1 а.с. 28) та відстеження поштового пересилання за штриховим ідентифікатором № 965 (том 1 а.с. 29) повідомлення Позивачки про оскарження податкового повідомлення-рішення отримано ГУ ДФС у м. Києві 02 жовтня 2017 року.

Тобто, ГУ ДФС у м. Києві було обізнане про оскарження Позивачкою податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305, яким було визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 11 213,10 грн..

Оскільки скарга на податкове повідомлення-рішення була подана Позивачкою до контролюючого органу вищого рівня у строки, передбачені статтею 56 ПК України, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що грошове зобов`язання у розмірі 11 213,10 грн., що визначене податковим повідомленням-рішенням від 04 серпня 2017 року № 96979-1305, є неузгодженим, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з тим, пунктом 56.8 статті 56 ПК України передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно з пунктом 56.9 ст. 56 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Аналогічні норми щодо строків розгляду скарги містить і Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 року № 916 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 року за № 1617/28062.

Наведене вище дає підстави для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) строку розгляду скарги платника податків, тобто ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. Такий самий правовий наслідок настає в разі, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків розгляду скарги не було надіслано платнику податків до спливу двадцятиденного строку для розгляду скарги в процедурі адміністративного оскарження.

Визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 826/4049/14 (адміністративні провадження №К/9901/2683/18, №К/9901/2687/18)

За встановлених у даній справі обставин відсутності доказів направлення ОСОБА_1 рішення ДФС України про результати розгляду скарги платника податків так і рішення ДФС України про продовження строків її розгляду за результатами розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305, правильним є висновком суду першої інстанції про те, що в силу вимог пункту 56.9 статті 56 ПК України така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 04.08.2017 № 96979-1305 на суму грошового зобов`язання 11 213,10 грн. скасоване ДФС України за результатами адміністративного оскарження та, як наслідок відсутнє узгоджене грошове зобов`язання, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій Відповідача щодо формування та направлення Позивачці податкової вимоги № 109807-17 від 24 листопада 2017 року про погашення суми податкового боргу у розмірі 11 213,10 грн., з огляду на що адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність рішення від 24 листопада 2017 року № 109807-17 про опис майна Позивачки у податкову заставу.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, Відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність своїх дій щодо формування та надсилання на адресу Позивачки податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна у податку заставу.

Крім того, ні у відзиві на позовну заяву, ні у апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві взагалі ніяким чином не спростовує обґрунтування Позивачкою щодо неприйняття ДФС України рішення за результатами розгляду її скарги на податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2017 року № 96979-1305.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко