Справа № 173/646/20
Суддя: Бурхан С. М.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/646/20
Провадження №2-а/173/12/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючої - судді Бурхан С.М.

при секретарі - Малоок Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську адміністративну справу за позовом представника позивача адвоката Позднякова Вячеслава Геннадійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №2 Вишгородського ВП Головного управління Національної поліції України в Київській області, старшого сержанта поліції Осиповича Сергія Валентиновича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2020 року до суду звернувся представник позивача адвокат Поздняков Вячеслав Геннадійович, що діє в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою про скасування постанови про адміністративне правопорушення до поліцейського СРПП №2 Вишгородського ВП Головного управління Національної поліції України в Київській області, старшого сержанта поліції Осиповича Сергія Валентиновича.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 20.05.2020 року.

20.05.2020 року судове засідання відкладене в зв`язку з відпусткою судді. Справу призначено до розгляду на 24.06.2020 року.

24.06.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою сторін. Справу призначено до розгляду на 01.07.2020 року.

01.07.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою сторін. Справу призначено до розгляду на 22.07.2020 року.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 1020 грн., по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 207452 від 01.04.2020 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 01.04.2020 року Поліцейський СРПП № 2 Вишгородського ВП Головного управління Національної поліції України у Київській області, старший сержант поліції Осипович Сергій Валентинович склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА № 207452, згідно якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

З зазначеною Постановою Позивач не згодний, оскільки Правил дорожнього руху України він не порушував і завжди чітко виконує вимоги ПДР України як пішохід, як водій, так і пасажир.

Так, в Постанові зазначено, що « ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ЗАЗ Лате реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить ТОВ «ФОРА» 01.04.2020 року 11 годин 55 хвилин в м. Вишгород біля магазину - «ФОРА» водій автомобіля ЗАЗ Ланос НОМЕР_2 припаркував свій автомобіль на місці для інвалідів при вільних паркових місцях чим порушив пункт 1.30 ПДР» (так в Постанові).

Зазначена Постанова не відповідає вимогам діючого законодавства, фактичним обставинам справи, складена з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, а провадження по справам підлягає закриттю на підставі п.1. ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, оскільки обставини вказані в Постанові не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать діючому законодавству; докази порушення Позивачем Правил дорожнього руху України в адміністративній справі відсутні; порушені права Позивача, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності передбачені ст.268 КУпАП,

Позивач не є суб`єктом правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КпАП України оскільки він є особою з інвалідністю відповідно до Пенсійного посвідчення № виданого 24.01.2017 року Пенсійним фондом України, довічно, та йому призначено пенсію по інвалідності 3 групи - загальне захворювання по зору.

В оскаржуваній Постанові не визначене чітке місце скоєння правопорушення та зазначено «в м.Вишгород біля магазину «ФОРА», що є неконкретизованим і не може вважатись чітким місцем вчинення адміністративного правопорушення, тому місце вчинення адміністративного правопорушення є не встановленим.

Є незрозумілим визначення «припаркував» оскільки відповідно до Правил Дорожнього руху України визначені поняття як зупинка, стоянка або вимушена зупинка.

Відповідач в Постанові суперечить сам собі, тобто вказує що автомобіль належить ТОВ «Фора», а Позивач «припаркував свій автомобіль» що свідчить про те що не всі обставини правопорушення були встановлені та досліджені.

Відповідач вказує в Постанові, що Позивач порушив «пункт 1.30 ПДР», відповідно до вказаних Правил пункт 1.30 взагалі відсутній, тобто дії Позивача не кваліфіковані відповідно до Правил дорожнього руху України та виключають склад адміністративного правопорушення в цілому оскільки в Постанові не встановлено який саме пункт чи вимогу ПДР України порушив Позивач.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні з викликом сторін.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений даною статтею Кодексу адміністративного судочинства.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що виникає у сфері публічно-правових правовідносин, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 01.04.2020 року серії БАА № 207452 позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020.00 грн.

В оскаржуваній постанові зазначені дані про особу, стосовно якої розглядається справа, якою є позивач ОСОБА_1 .

Суть і обставини правопорушення: 01.04.2020 року 11 годин 55 хвали в м.Вишгород біля магазину - «ФОРА» водій автомобіля ЗАЗ Ланос НОМЕР_2 припаркував свій автомобіль на місці для інвалідів при вільних паркових місцях, чим порушив пункт 1.30 ПДР», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Відповідно до п. 1.3 ПДРУкраїни, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В позовній заяві позивач вказує, що не згідний з винесеною відповідачем постановою, оскільки має інвалідність ІІІ групи, про що надавав відповідачу відповідне посвідчення.

Пунктом 15.1ПДРУкраїни визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п 8.1ПДРУкраїни регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно пп. «е» п. 8.4ПДРУкраїни таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

З постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення останнім вимог п. 8.4 «ґ»Правил дорожнього руху, відповідно до якого дорожні знаки поділяються на групи, однією з яких є інформаційно-вказівні знаки. Знаки даної групи запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Так, дорожній знак 5.38 «Місце для стоянки» відповідно до ПДРУкраїни застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою «Р» та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою «Р» та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Водночас, табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» до дорожнього знаку 5.38, відповідно до ПДР України, означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог цих Правил.

Відповідно до підпункту «ґ» п.30.3 ПДР України на транспортних засобах установлюються розпізнавальні знаки: «Водій з інвалідністю». Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю.

З позовної заяви вбачається, що на момент складення відповідачам оскаржуваної постанови, позивач не мав відповідного розпізнавального знаку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 9 КАС України - Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» визначено, що Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України - Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

В свою чергу обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.

Відповідачем відзив не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчинені та інші обставини. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи. яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інше.

Позивачем не спростовується факт, що він зупинив транспортний засіб на місця для інвалідів не маючи на автомобілі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю». Таким чином позивачем не надано докази та переконливі обґрунтування тому, що ним не було вчинено правопорушення, за яке позивач притягнений до адміністративної відповідальності.

Інші доводи позивача, які викладені позивачем в позовній заяві суд вважає такими, що не впливають на притягнення його до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено переконливих обґрунтувань заявлених вимог та не надано доказів на їх підтвердження, таким чином не доведено відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він був притягнений до адміністративної відповідальності.

Виходячи з вищевикладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 9, 90, 86, 139, 243-246 255, 286 КАС України , - суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 207452 від 01 квітня 2020 року, винесеної поліцейським СРПП №2 Вишгородського ВП Головного управління Національної поліції України в Київській області, старшого сержанта поліції Осиповича Сергія Валентиновича (адреса: вул. Кургузова, 3, м. Вишгород, Київської області, 07301) про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у розмірі 1020.00 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до/або через відповідні місцеві суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 22.07.2020 року.

Суддя Бурхан С.М.