Справа № 640/2175/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2175/19 Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид-Інвест» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид-Інвест» до Державної фіскальної служби України, треті особи: Головне управління ДФС у м.Києві, товариство з обмеженою відповідальністю «Мікаду» про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 10.03.2016 про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних подані ТОВ «Краєвид-Інвест» податкові накладні від 29.02.2016 №№42, 43, 44, 45, 46, 47 та зобов`язати відповідача поновити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму ПДВ, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у розмірі 5900000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що після надходження до сервісу ДФС податкових накладних, відповідач приймає рішення про реєстрацію таких накладних із використанням програмного забезпечення і саме вказані рішення оскаржуються позивачем і до них слід застосовувати строк для оскарження, передбачений ст.56, ст.102 ПК України - 1095 днів, який був дотриманий позивачем.

Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подавали.

В суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що інформація щодо несанкціонованого втручання невідомими особами в діяльність позивача, які від його імені зареєстрували ряд податкових накладних на суму 5900000,00 грн. можна буде врахувати після встановлення відповідних обставин у відповідному кримінальному провадженні, на підставі вироку суду.

Третя особа, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, будь-які її пояснення чи клопотання в матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.02.2016 року від імені ТОВ «Краєвид-Інвест» були складені податкові накладні №№42, 43, 44, 45, 46, 47 (а.с.17-21) на загальну суму ПДВ 5900000,00 грн., які були направлені для реєстрації та зареєстровані в ЄРПН 10.03.2016, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (а.с.34-39), в яких відображено, що документи були доставлені до ДФС України, прийняті та зареєстровані за №, № , № , № , № , № відповідно. Відправником зазначених квитанцій визначено: Автоматизована система «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України.

Стверджуючи, що відповідні податкові накладні містили помилки, позивач вважає, що рішення відповідача про реєстрацію вказаних податкових накладних було проведено неправомірно, із порушенням положень податкового законодавства, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, дійшов висновку, що позивачем фактично оскаржуються квитанції про реєстрацію податкових накладних, прийняті 10.03.2016, які не належать до рішень контролюючого органу та на них не розповсюджуються строки оскарження, передбачені ст.56, ст.102 ПК України, а загальний шестимісячний строк, передбачений КАС України, при цьому з даним позовом ТОВ «Краєвид-Інвест» звернувся до суду 07.02.2019, тобто з пропуском встановленого законом строку, що було встановлено після відкриття провадження у справі, а тому наявні підстави для застосування положень ч.3 ст.123 КАС України.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частинами 1-3 ст.122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу наведених положень процесуального законодавства вбачається, якщо іншими законами не встановлено спеціальних строків для звернення до адміністративного суду з позовом, то застосуванню підлягають загальні строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Пунктом 56.18 ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, визначений наведеним нормами строк звернення до суду 1095 днів підлягає застосуванню при оскарженні платником податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу.

Посилаючись на вказані норми, позивач вважає, що звертаючись до суду з даним адміністративним позовом щодо оскарження рішень ДФС України про реєстрацію податкових накладних, ним не пропущено законодавчо встановлений строк у 1095 днів.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Станом на момент здійснення реєстрації спірних податкових накладних Порядок ведення реєстру податкових накладних був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 7 якого передбачено, що після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до ДФС здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводиться їх реєстрація.

Відповідно до п.11 цього Порядку квитанція, що підтверджує факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, надсилається протягом операційного дня платникові податку.

Таким чином, квитанція про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН є документом, який надсилається платнику податків, з метою підтвердження факту такої реєстрації.

Нормами законодавства, чинними на момент реєстрації спірних податкових накладних, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено права контролюючого органу приймати окреме рішення про реєстрацію податкової накладної, яка надійшла від платника податків засобами електронного документообігу для реєстрації її в ЄРПН.

Отже, за наслідком отримання та перевірки податкової накладної, що надіслана в електронній формі платником податків для реєстрації в ЄРПН, за відсутності причин для відмови, здійснюється автоматична реєстрація податкової накладної, без прийняття контролюючим органом будь-яких окремих рішень з цього питання, виходячи з презумпції правомірності дій платника податків.

Відповідно до п.20.2 ст.20 ПК України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, приймає рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Колегія суддів звертає увагу, що редакція Податкового кодексу України, яка була чинна на момент реєстрації спірних податкових накладних, не містила вказаної норми, оскільки п.20.2 ст.20 з`явився в ПК України внаслідок змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, а тому посилання апелянта на даний пункт відхиляються судом.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, судом встановлено, що на момент спірних правовідносин, відповідач не був наділений відповідними повноваженнями та не приймав рішень (індивідуальних актів) на виконання своїх владних управлінських функцій щодо реєстрації податкових накладних від 29.02.2016 №№42, 43, 44, 45, 46, 47, які були направлені від імені позивача з метою їх реєстрації в ЄРПН, здійснення такої реєстрації відбувалось в автоматичному режимі, що не передбачало прийняття будь-яких рішень, та факт відповідної реєстрації підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (а.с.34-39), в яких чітко зазначено, що документи були доставлені та прийняті. Відправником таких квитанцій визначено саме Автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронної звітності» ДФС України.

Таким чином, оскільки відповідачем не приймалось будь-яких рішень щодо реєстрації спірних податкових накладних, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.56, ст.102 ПК України в частині визначення спеціального строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про необхідність застосування загального шестимісячного строку звернення до суду, з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, передбачений ч.2 ст.120 КАС України.

Позивач визнає, що про факт реєстрації податкових накладних він дізнався у березні 2016 року внаслідок отримання квитанцій про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН від 10.03.2016 (а.с.34-39), проте він вважає, що на спірні правовідносини розповсюджуються спеціальні строки, встановлені ст.56, ст.102 ПК України.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, у випадку встановлення судом після відкриття провадження у справі факту пропуску позивачем строку звернення до суду та у випадку відсутності заяви про поновлення такого строку, з метою встановлення всіх фактичних обставин, за яких може бути прийнято рішення про залишення позову без розгляду, суд має залишити позовну заяву без руху для надання позивачу строку на усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається що судом першої інстанції дотримано зазначені норми процесуального законодавства, а саме, після відкриття провадження у справі, з метою встановлення дотримання позивачем строків звернення до суду, ухвалою Окружного адміністративного суду від 17.03.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав для його поновлення.

На виконання вказаної ухвали позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку, в обґрунтування якого позивач посилався на положення ст.56, ст.102 ПК України в частині визначення спеціального строку звернення до суду 1095 днів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 31.03.2020 продовжено позивачу строк для усунення недоліків апеляційної скарги та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання копії оскаржуваних рішень ДФС України від 10.03.2016 №, № , № , № , № , № , а також доказів щодо часу їх отримання позивачем.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем подано до суду квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН від 10.03.2016 (а.с.34-39), які позивач вважає рішеннями ДФС України.

Так, колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, що відповідно до ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, однак в даному випадку позивач здійснює підміну поняття «рішення контролюючого органу» щодо реєстрації податкових накладних (до якого застосовуються спеціальні строки оскарження) та «дії контролюючого органу» щодо реєстрації податкових накладних (до яких застосовуються загальні строки оскарження), результатом яких є надсилання платнику податку відповідних квитанцій про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку відповідачем не приймалось рішень контролюючого органу, до яких можуть бути застосовані спеціальні строки судового оскарження, встановлені ст.56, ст.102 ПК України, а про порушення своїх прав позивач дізнався 10.03.2016, отримавши відповідні квитанцій про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН за номерами №, №, №, №, №, №. Отже, звертаючись 07.02.2019 до адміністративного суду з даним позовом, ТОВ «Краєвид-Інвест» порушено встановлений ст.122 КАС України шестимісячний строк, при цьому жодних поважних причин пропуску вказаного строку апелянтом наведено не було, а судом не встановлено, що є визначеною ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид-Інвест» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма