Справа № 824/548/20-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/548/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
У поданому до суду позові ОСОБА_1 просить суд просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток в розмірі 85924,74грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 31.07.2019р. по 18.02.2020р. виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присуджені рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його звільнено з військової служби, проте при звільненні та виключенні зі списків особового складу відповідачем не було пpoвeдено усіх необхідних розрахунків з ним щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік. Вказує, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а встановлено заборгованість військової частини НОМЕР_1 по виплаті йому грошового забезпечення після звільнення зі служби та розмір цієї заборгованості, який має бути обчислений в розмірі грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2019 року за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2016 рік по 2019 рік включно.

Таким чином позивач зазначає, що судом вирішено спір на його користь про розмір суми належної йому грошової компенсації в розумінні ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач вказує, що на виконання зазначеного рішення суду, військова частина НОМЕР_1 нарахувала йому належну суму компенсації в сумі 23 894,48 грн., яка виплачена 18.02.2020р. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач допустив порушення строку розрахунку при звільненні, що, на його думку, є протиправною бездіяльністю та підставою для виплати йому середнього заробітку в розмірі 85 924,74грн. за час затримки з 31.07.2019р. по 18.02.2020р. виплати йому при звільненні компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Ухвалою суду від 04.05.2020р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи. Вказаною ухвалою, серед іншого відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав відзив, у якому вказує, що позов є необґрунтованим та не має підстав для задоволення. Зазначає, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/не нарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

При цьому відповідач вказує, що незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Таке звернення, на думку відповідача, повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Однак, відповідач вказує, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувались.

З указаних підстав відповідач вважає, що дії командування військової частини НОМЕР_1 є правомірними, вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 01.06.2016р. був прийнятий на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 червня 2016р. №118 та зарахований до списків особового складу частини 01 червня 2016 р.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2019р. №162, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2019р. №18-РС, позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я та виключено зі списків особового складу військової частини 31 липня 2019 року.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 05.09.2019 року № 463 позивач, у період з 2017 року по 2018 рік безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є ветераном війни - учасником бойових дій.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2019р. №162, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.07.2019р. №18-РС, позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я та виключено зі списків особового складу військової частини 31 липня 2019 року.

Указані вище обставини встановлені судом на підставі ч.4 ст.78 КАС України з рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а, яке набрало законної сили та міститься в матеріалах справи (а.с.11-14).

Названим вище рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік при звільненні з військової служби 31.07.2019р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік при звільненні з військової служби 31.07.2019р. (а.с.13).

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а набрало законної сили 22.01.2020р. (а.с.15-18).

18.02.2020р. на картковий рахунок позивача відповідачем перераховані грошові кошти у сумі 23 894 грн. 48 коп. з призначенням платежу - "заробітна плата" (а.с.20).

Вважаючи, що відповідачем допущено затримку фактичного розрахунку при звільненні позивача у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсацією за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями п.2, 4 ст.9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік при звільненні з військової служби 31.07.2019р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік при звільненні з військової служби 31.07.2019р.

Тобто, указаним судовим рішенням, яке набрало законної сили було встановлено неповний розрахунок відповідача із ОСОБА_1 в день його звільнення (встановлено невиплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні N 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив: «Згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 квітня 2020 року, справа №805/4458/17-а, частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування.

Така правова позиція також уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 08.11.2018 року у справі №821/2148/16 (провадження № К/9901/33971/18, К/9901/33978/18).

Зважаючи викладене, суд вважає, що на час звільнення позивача, останньому не здійснено виплату усіх належних працівникові сум при звільненні та не проведено остаточного розрахунку з ним, що обумовлює застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України у даному конкретному випадку з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що на виконання рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/ 18.02.2020р. на картковий рахунок позивача відповідачем перераховані грошові кошти у сумі 23894 грн. 48 коп. з призначенням платежу - "заробітна плата". Таким чином, відповідачем допущено затримку фактичного розрахунку при звільненні позивача у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсацією за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, при цьому середній заробіток за таку затримку не нараховано та не виплачено. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не проведенні нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 31.07.2019р. (день звільнення) по 18.02.2020р. (день розрахунку).

У відповідності до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у поданому позові просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо несвоєчасної виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток в розмірі 85924,74грн. за час затримки з 31.07.2019р. по 18.02.2020р. виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присуджені рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а..

Водночас, в ході розгляду даної справи, зокрема, зважаючи і на доводи, якими обґрунтовано позов, суд дійшов висновку, що даний спір полягає не у несвоєчасній виплаті позивачу при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, присудження якої вже було предметом судового розгляду у справі №824/916/19-а, а у не нарахуванні та не виплаті позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Таким чином, зважаючи на викладене та виходячи з приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховуючи повноваження суду, закріплені в статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що є підстави для виходу за межі позовних вимог та задоволення позову в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2019р. по 18.02.2020р. включно та стягнути з відповідача на користь позивача такий середній заробіток.

Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок № 100)

В силу абз.3 п.2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 31.07.2019р. №179-фс за останні 2 місяці, що передували звільненню позивача з військової служби, загальний розмір місячного грошового забезпечення складає 38149,19грн. (- 12626,75грн. допомоги на оздоровлення; матеріальної допомоги) = 25522,44грн., кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у травні та червні 2019 року становить 61 дні.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 418грн. 40коп. за один робочий день (25522,44грн./ 61 день).

Оскільки період за час затримки розрахунку при звільненні становить 202 робочих дні, зокрема, з 31.07.2019р. по 18.02.2020р., відтак сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 84 516,80грн. (418грн. 40коп. х 202 дні затримки розрахунку при звільненні).

Натомість, позивачем у поданому позові невірно обчислено суму заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме 85924,74грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Поряд із цим, розмір такої виплати повинен визначатись на підставі положень Порядку №100.

Відтак, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а витрат інших осіб, які їх понесли у справі немає, що не суперечить ч.5 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2019р. по 18.02.2019р. включно.

3. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 84516,80грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів) за час затримки з 31.07.2019р. по 18.02.2020р. виплати йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, присуджені рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.10.2019р. у справі №824/916/19-а.

4. В іншій частині позову - у задоволенні відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя В.О. Кушнір