Справа № 620/2201/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/2201/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі, також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі, також ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, викладене в листі Відділу з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14.05. 2020 № 2500-0346-8/16067, про відмову у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992, а також у ЗАТ «Заліман» з 01.12.1995 по 01.12.1997;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992, а також у ЗАТ «Заліман» з 01.12.1995 по 01.12.1997.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи стаж 27 років, у травні 2020 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яку отримав лист № 2500-0346-8/16067 від 14.05.2020 про відмову у призначенні пенсії за відсутністю страхового стажу. Вказана відмова обґрунтована тим, що періоди роботи з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992 у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж», а також з 01.12.1995 по 01.12.1997 у товаристві «Заліман» до страхового стажу не зараховуються, оскільки записи в трудовій книжки містять недоліки. Вважає, що наведена підстава для відмови у призначенні пенсії, є протиправною.

Ухвалою суду від 30.06.2020 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (у письмову провадженні).

Представник відповідача надав відзив, в якому позов не визнає, посилаючись на те, що питання пов`язані із пенсійним забезпеченням громадян, які працювали за кордоном, регулюють багатосторонні і двосторонні міжнародні угоди, які Україна уклала з низкою держав. Що стосується записів у трудовій книжці позивача, то з них неможливо визначити країну Прибалтики, в якій працював позивач, до того ж запис про звільнення 28.12.1992 зроблено на іноземній мові, а переклад відсутній.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з досягненням відповідного віку та маючи необхідний страховий стаж.

Рішенням, викладеним в листі № 2500-0346-8/16067 від 14.05.2020, позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 27 років. При цьому вказано, що періоди роботи з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992 у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж», а також з 01.12.1995 по 01.12.1997 у товаристві «Заліман» не зараховуються, оскільки із записів у трудовій книжці неможливо визначити країну Прибалтики, в якій працював позивач (це впливає на правильність зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до Угод в галузі пенсійного забезпечення з країнами Прибалтики), до того ж запис про звільнення 28.12.1992 завірений печаткою із записами на іноземній мові, а її переклад відсутній; на підтвердження періоду роботи з 01.12.1995 по 01.12.1997 не вказана назва підприємства, де прийнято позивача на роботу, тому стаж складає 19 років 5 місяців19днів, що не дає право на пенсію (а.с.19).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно зі статтею 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Так, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, з аналізу вказаних вище законодавчих норм убачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або необхідних відомостей у ній, для підтвердження трудового стажу приймаються інші уточнюючі документи, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Подібна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 559/484/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 686/19477/16.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Разом з цим, відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Так, щодо спірних періодів стажу судом встановлено, що із записів, наявних у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , видно:

- № 12, 13, 14 позивач 25.08.1986 прийнятий у Московське монтажне управління «Спецгідроелектромонтаж» на посаду слюсаря - монтажника, та 25.08.1986 направлений у відрядження до Прибалтійського монтажного управління строком 1 рік (дане управління було філією Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж». 27.08.1986 позивач зарахований до Прибалтійського монтажного управління треста «Спецгідроелектромонтаж» (а.с. 11);

- № 17, 18 позивач 02.10.1989 у зв`язку з реорганізацією та приєднанням до Московського МУ відряджений до Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» строком на 1 рік. 02.10.1989 зарахований монтажником гідроагрегатів до Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» (а.с. 11 -12);

- № 19, 20, 21, 22 позивач 02.01.1991 у зв`язку з перетворенням треста «Спецгідроелектромонтаж» в Акціонерне товариство та видаленням зі складу Московського філіалу в Акціонерне товариство Прибалтійський філіал, направлений у відрядження в Акціонерне товариство Прибалтійський філіал. 02.01.1991 зарахований монтажником до Прибалтійської філії Акціонерного товариства «Спецгідроелектромонтаж». 18.03.1991 Прибалтійська філія Акціонерного товариства «Спецгідроелектромонтаж» рахується як Закрите акціонерне товариство Балтійський «Спецгідроелектромонтаж» (Балтійський СГЕМ). 28.12.1992 звільнений за власним бажанням (а.с. 12);

- № 25, 26 позивач з 01.12.1995 по 01.12.1997 прийнятий та звільнений з роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Заліман», про що свідчить відповідний запис, печатка та підпис директора товариства ( а.с.13).

Записи у трудові книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи, займану посаду, записи № 12-22,25,26 містять реквізити відповідних наказів, на підставі яких внесені.

Докази на спростування вказаної інформації відповідачем суду не надано.

Отже, суд враховує доводи позивача, що вказані записи у трудовій книжні підтверджують факт роботи позивача на вказаних підприємствах у спірний період. Також суд зазначає, що до 26.12.1991 року всі країни Прибалтики входили до складу СРСР.

Відповідно до пункту 22 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

У свою чергу, суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.2. передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах. Отже, відповідач своїм право не скористався, яким дає йому діюче законодавство і необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи, дійшов висновку про відмову у призначенні пенсії за віком по формальним підставам.

Слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

Отже, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу спірного періоду є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону.

Суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування.

Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами в розумінні статей 73, 74 КАС України протиправності не зарахування спірних періодів до загального стажу при призначенні пенсії за віком та, відповідно, оскаржуваного рішення, викладеного в листі Відділу з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14.05.2020 № 2500-0346-8/16067.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення, викладене в листі Відділу з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14.05.2020 № 2500-0346-8/16067 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992, та у Товаристві з обмеженою відповідальністю ВАТ «Заліман» з 01.12.1995 по 01.12.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у філіях Московського монтажного управління «Спецгідроелектромонтаж» з 27.08.1986 по 02.10.1989 та з 03.01.1991 по 28.12.1992, та у Товаристві з обмеженою відповідальністю ВАТ «Заліман» з 01.12.1995 по 01.12.1997.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн) 80 коп. сплачений відповідно до квитанції від 18.06.2020 №0.0..1.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку статей 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко