Справа № 444/1135/20
Суддя: Зеліско Р. Й.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/1135/20
Провадження № 2-а/444/40/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 701835 від 04.05.2020 року та закриття справи,-

В С ТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 701835 від 04.05.2020 року та закриття справи, свої вимоги мотивує тим, що 04 травня 2020 року відносно позивача інспектором УПП у м. Львів ДПП Кригулем Романом Степановичем був складено постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 701835 в якому вказано, що позивач ОСОБА_1 04.05.20 року о 20:35 годині у м.Львів по вул.Кукурудзяна, 1, керуючи автомобілем SKODA FABІA державний номер НОМЕР_1 не виконав вимогу д/з 4.2 рух направо та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. По справі було прийнято рішення застосувати до мене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Позивач зазначає, що з зазначеною постановою не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав. Зокрема вказав , що 04 травня 2020 року о 20:35 год. він прямував по вулиці Кукурудзяній, м.Львів на службовому автомобілі SKODA FABIA, д.н.з НОМЕР_1 . Раптом поліцейський автомобіль котрий їхав попереду ввімкнув синій проблисковий маячок, зупинився і з авто вийшов інспектор котрий жестом руки наказав йому зупинитись. Позивач зупинився та попрохав поліцейського пояснити причину зупинки. Поліцейський відповів, що позивач порушив ПДР, а саме вимогу знаку 4.2 коли виїжджав з території стоянки магазину "Епіцентр" та потребував пред`явити посвідчення водія для складання постанови про адміністративне правопорушення. На що позивач відповів йому,що рухаюсь з вул.Ковельської по вул.Кукурудзяній та не проїжджав під знак 4.2. На дане твердження позивача поліцейський не зреагував та наказав надати документи водія після чого позивач вказав йому, що його дії незаконні і відмовився надавати документи в зв`язку з відсутністю доказів які б підтверджували мою вину у скоєнні правопорушення. Після чого поліцейський повідомив що він може бути вільний.

В подальшому , 09 травня 2020 року поштовим зв`язком позивач отримав Постанову, з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за непред`явлення документів в сумі 425 гривень. В пункті «Документ що посвідчує особу» вказано «ЗГІДНО БАЗИ ІПНП» хоча на даному транспортному засобі їздять різні особи оскільки він являється службовим та зареєстрований на компанію.

Крім цього, позивач зазначає , що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення працівником поліції не були роз`ясненні права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП України, яка передбачає, що я маю право ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володію мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі, чим вважаю, були порушені права позивача на захист.

Також позивач вважає, що інспектор грубо порушив процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст.279 КУпАП України інспектор УПП у м. Львів ДПП не оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснив його права і обов`язки, не оголосив протокол про адміністративне правопорушення, не заслухав осіб, які беруть участь у розгляді справи, не дослідив докази і не надав позивачу можливості заявити жодних клопотань.

Внаслідок порушення вищезазначених норм чинного законодавства вважає, що були грубо порушенні його конституційні права, у зв`язку з чим постанову не можна вважати законною. Окрім цього, інспектор УПП у м. Львів ДПП не роз`яснив йому порядок та строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Тому позивач сам намагався в письмовій формі оскаржити рішення інспектора УПП у м. Львів ДПП написавши заяву на оскарження постанови яка була зареєстрована Управлінням патрульної поліції у Львівській області під номером Д-1303 від 12 травня 2020 року але заяву було залишено без задоволення.

Тому за термін розгляду заяви УПП у м. Львів ДПП строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення сплив, а тому він як людина не обізнана в праві не міг цього передбачити, оскільки йому не було роз`яснено порядок та строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення при винесенні інспектором УПП у м. Львів ДПП Кригулем Романом Степановичем постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Вважає винесену постанову незаконною,такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що відповідач інспектор поліції не мав права притягати позивача до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи . Звинувчення не може грунтуватися лише на припущеннях працівника поліції. А тому, позивач із даним позовом звернувся до суду , та просив скасування постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 701835 від 04.05.2020 року та закрити справу.

Позивач в судове засідання в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить такі задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

П. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так як представник відповідача в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, жодних відомостей про поважність причин такої неявки у суду немає, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України , у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно КАС, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак на думку суду це не може розумітись таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

З огляду на зазначене суд вважає, що обов`язок доказування розподіляється також таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак це правило не стосується правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

З копії постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 701835 від 04.05.2020 року вбачається, що 04.05.2020 о 20 год. 35хв. на вул. Кукурудзяна, 1, у м. Львів ОСОБА_1 керував транспортним засобом SKODA FABIA н. з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив 8. 4. г та 2. 4. а ПДР України, в результаті чого був зупинений поліцейським роти 4 батальйону 2 управління сержантом поліції Кригуль Р.С., яким було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №701835 від 04.05.2020 року. Даною постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції Українивизначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону. Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно п. 11 ч.1. ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Керуючись ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення особою правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього Руху-

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2. 1. а; 2. 1. б; 2. 1. ґ ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п. 2. 4. а ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, як вбачається із наданого позивачем рішення №183 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №701835 від 04.05.2020 року, в якому зазначено що з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі поліцейського, заявник відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з частиною 1 статті 216 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2, 4 статті 258 КУпАП, що у разі вчинення правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП .

Щодо твердження позивача стосовно того, що зазначена постанова винесена з порушенням ст.268,279 КУпАП та ст.63 Конституції України .

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Судом було встановлено, що під час винесення оскаржуваної постановита під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до

адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно до Розділу ІІІ Наказу МВС України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Верховний суд у постанові від 27 грудня 2019 року по справі №310/4817/17 (2-а/310/156/17) висловив наступну правову позицію. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015). Разом з тим, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

З вказаної норми вбачається, що така стосується розгляду справи в суді. Однак розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 ч.1 ст.126 КУпАП, відповідно до ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі « О' Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння та користування автомобілем може потенційно завдавати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Окрім того , суд не бере до уваги твердження позивача про безпідставність зупинки його транспортного засобу, оскільки зупинення транспортного засобу здійснюється виключно жезлом, а у виняткових випадках жестом руки. При цьому поліцейський спочатку вказує на транспортний засіб, який повинен зупинитися, а потім на місце, де йому слід зупинитися Законом (п.1-9 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію») визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб.

Суд вважає, що думка заявника, про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Суд вважає, що такі доводи заявника не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. Так, як поліцейським ОСОБА_2 виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме не виконання вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» особисто на місці його вчинення, проте водій відмовився пред`явити на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому суд розцінює, що такі пояснення позивача спрямовані на уникнення відповідальності.

Крім того досліджені докази в сукупності підтверджують правильність висновків суду про це.

Суд бере до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

Крім того суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення на транспорті, що за своєю природою несе високий рівень суспільної небезпеки, так як транспорт є підвищеним джерелом небезпеки, а тому інспектор поліції, який виніс оскаржувану постанову, правильно обрав вид та міру стягнення ОСОБА_1 .

Суд бере до уваги, що працівником поліції враховано, що є адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядаються судом (ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за місцем його вчинення, тобто за місцем знаходження органу (суду), уповноваженого законом розглядати справу у межах територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, а є адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядаються органами Національної поліції на місці зупинки транспортного засобу та розгляд таких справ закінчується винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Ст. 68 Конституції України проголошує, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Ч. 1 ст. 8 КУпАП вказує, що особа, яка вчинила правопорушення, підлягаєвідповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з детально проаналізованих доказів, суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки під час розгляду справи в суді доведено наявність протиправної, винної дії, яка містить ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто доведено сам факту вчинення адміністративних правопорушень.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставі, спрямовані на уникнення відповідальності та задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, 241, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 701835 від 04.05.2020 року та закриття справи - відмовити.

Апеляційна скарги на судове рішення відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Повний текст рішення складено 27.07.2020 року.

Суддя Р. Й. Зеліско