Справа № 340/3220/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2020 року м. Дніпросправа № 340/3220/19

головуючий суддя І інстанції Петренко О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року в адміністративній справі № 340/3220/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 28.10.2019 року № -1128.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення від 28.10.2019 року за №-1128, прийняте ГУ ДПС у Кіровоградській області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято ним обгрунтовано та з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки договір оренди земельної ділянки від 20.04.2010 року № 58 набрав чинності з моменту реєстрації (17.06.2010 року), а жодних реєстраційних дій позивача з його припинення вчинено не було. Зауважено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.04.2010 р. між позивачем та Кіровоградською міською радою укладено договір оренди № 58, відповідно до якого, Кіровоградська міська рада, на підставі рішення №2481 від 03.09.2009р. "Про передачу ФОП ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 " надає, а ФОП ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення аптеки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . 28.10.2019 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення рішення №-1128, яким нараховано позивачу суму податкового зобов`язання з орендної плати в розмірі 7537,81 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було надано доказів, які б свідчили про наявність у позивача обов`язку щодо сплати орендної плати за 2019 рік, оскільки позивач в даному випадку не є користувачем земельної ділянки, а отже не є суб`єктом плати за землю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно ст. 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні.

Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для нарахування позивачу орендної плати за землю за спірним податковим повідомленням-рішенням було наявність укладеного між позивачем та Кіровоградською міською радою договору оренди земельної ділянки від 20.04.2010 року № 58.

Відповідно до п.1 наведеного договору, орендодавець на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 03.09.2009 року № 2481 «Про передачу ФОП ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 » надає, а орендар приймає в строкове користування земельну ділянку для розміщення аптеки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що 29.12.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого, Продавець (позивач) передає нежитлове приміщення загальною площею 94.5 кв.м у власність Покупцю, а Покупець прийняла у власність нежитлове приміщення під номером АДРЕСА_2 , реєстраційний № 19307489.

Наведене нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В подальшому, 06.07.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Кіровоградською міською радою було укладено договір оернди землі № 454, відповідно до п. 1 якого, орендодавець на пісдтаві рішення Кіровоградської міської ради від 03.03.2012 року № 1388 «Про передачу ФОП ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 » надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення аптеки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , 14.01.2010 року перейшло у власність ОСОБА_2 , а починаючи з липня 2012 року, остання оформила право користування земельною ділянкою за наведеною адресою, шляхом укладення договору оренди.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.04.2020 року по справі № 814/536/15, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 28.10.2019 року № -1128, оскільки у позивача в 2019 році був відсутній обов`язок по сплаті орендної плати за земельну ділянку, розташованої за адресою: вул. Героїв Сталінграда, 8, м. Кіровоград.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року в адміністративній справі № 340/3220/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко