Справа № 500/607/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/607/20

23 липня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача ОСОБА_1

представника ГУ ДФС у

Тернопільській області Лось О.Р.

представника ГУ ДПС у

Тернопільській області Рацин Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі, відповідач - 1), Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач - 2), в якому, з урахуванням уточнення, просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Тернопільській області №2-о від 30.01.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Заліщицької ДПІ Чортківського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області, стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.01.2020 по даний час.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає наказ про звільнення від 30.01.2020 №2-о таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на думку позивача, прийнятий з порушенням вимог законів України. Позивач зазначив, що в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України, відповідачем не запропоновано йому всіх наявних вакантних посад (що були наявними на момент попередження працівника про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які міг би обіймати позивач відповідно до своєї кваліфікації. Крім цього, позивач вважає, що відноситься до працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивність праці, про що свідчить присвоєння йому високих спеціальних звань - радника податкової служби ІІІ рангу 01.11.2007 згідно наказу №43, а 08.01.2014 йому присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної служби ІІІ рангу. Також, на думку позивача, він має переважне право в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, оскільки на його утриманні перебувають дружина, яка не працює, і її мати, якій 86 років. Дружина здійснює догляд за своєю матір`ю, однак, при вивільненні ці обставини не були враховані відповідачами. Позивач зазначив, що на час попередження його про звільнення і самого звільнення, вакантні посади були і є у Чортківському управлінні ГУ ДПС у Тернопільській області, про що свідчить наказ Головного управління ДПС у Тернопільській області від 21 листопада 2019 року № 639. Позивач звернув увагу суду на тому, що в склад Чортківського управління входять Борщівська, Заліщицька та Чортківська податкові інспекції, але крім Заліщицької податкової інспекції скорочення чисельності чи штату не відбулося ні в одній податковій інспекції Чортківського управління. На думку позивача, попередження про вивільнення здійснено у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС у Тернопільській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Тернопільській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», однак, дана постанова не передбачає скорочення чисельності або штату працівників, оскільки такі дії були здійснені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 28 березня 2018 року « Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», в пункті 3 якої вказано: «Державній фіскальній службі здійснити заходи, пов`язані із утворенням та реорганізацією територіальних органів Служби». За наведених обставин позивач просив задовольнити даний позов.

Ухвалою суду від 05.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 02.04.2020 о 12:00 год. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.04.2020 відкладено розгляд справи до 29.04.2020 о 12:00 год., а також продовжено відповідачу строк для подання відзиву до 20.04.2020.

Представник Головного управління ДФС у Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що враховуючи норми КЗпП України, пропонувати наявні вакантні посади в органі правонаступнику (ГУ ДПС у Тернопільській області) є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення (ГУ ДФС у Тернопільській області). Представник відповідача зазначив, що позивачу було запропоновано п`ять вакантних посад, від яких він відмовився, про що складено відповідний Акт про відмову від підпису, в той час як у випадку відмови працівника від запропонованих йому посад керівник зобов`язаний звільнити такого працівника. Також зазначив, що ОСОБА_1 спеціальні звання достроково, як захід заохочення за високі показники в роботі не присвоювались жодного разу та усі звання присвоєно в порядку черговості, з дотриманням строків перебування. Крім цього, на думку представника відповідача - 1, що як раз таке перегрупування було проведено керівником Чортківської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, де якраз і враховано продуктивність праці працівників, зокрема і ОСОБА_1 , тобто перегрупування може здійснюватись у випадках, якщо йде скорочення штатної чисельності в межах одного органу, а не у випадку створення нової юридичної особи (ГУ ДПС у Тернопільській області) та заповнення її штатного розпис. Щодо наказу ТУ ДПС у Тернопільській області від 21 листопада 2019 року №639 «Про оголошення конкурсу» зазначив, що цим наказом було оголошено конкурс зокрема на посаду завідувача сектору обслуговування платників Чортківського управління та ця посада відноситься до посад категорії «Б», тоді як посада, яку обіймав ОСОБА_1 відносилась до посад категорії «В». На думку представника Головного управління ДФС у Тернопільській області, у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, тому наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 30.01.2020р. №2-о «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено державну службу та звільнено позивача з роботи у зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Тернопільській області. Таким чином, вважає, що процедуру звільнення позивача дотримано в повному обсязі та жодних його прав при прийнятті оскаржуваного наказу не порушено, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні даного позову.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено з органів державної фіскальної служби на підставі наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 30.01.2020р. №2-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » - Головне управління ДПС у Тернопільській області не є суб`єктом звільнення позивача. Вказав, що наказом Головного управління ДПС у Тернопільській області від 21 листопада 2019 року №639 «Про оголошення конкурсу» було оголошено конкурс, зокрема, на посаду завідувача сектору обслуговування платників Чортківського управління, та ця посада відноситься до посад категорії «Б», тоді як посада, яку обіймав ОСОБА_1 відносилась до посад категорії «В». На думку представника Головного управління ДПС у Тернопільській області, позивач мав право скористатись цією нормою та подати документи на конкурс. Вважає, що ОСОБА_1 перебував на посаді категорії «В», тому Головне управління ДПС у Тернопільській області не мало законних підстав пропонувати посаду категорії «Б», а тому відповідачем-2 не порушено жодних прав, свобод та законних інтересів позивача.

29.04.2020 розгляд справи відкладено до 27.05.2020 о 12:00 год. у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці.

Ухвалою суду від 27.05.2020 розгляд справи відкладено до 18.06.2020 о 10:00 год.

Позивач подав до суду відповідь на адміністративний позов, в якій зазначив, що для перевірки переважного права на залишення на роботі повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів) про виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності тощо, однак відповідачем при звільненні позивача цих вимог враховано не було.

Ухвалою суду від 18.06.2020 розгляд даної справи відкладено до 06.07.2020 о 14:30 год.

06.07.2020 у відкритому судовому засіданні розгляд справи відкладено до 16.07.2020 о 14:30 год.

16.07.2020 у відкритому судовому засіданні витребувано у сторони відповідачів штатні розписи, розгляд справи призначено на 23.07.2020 о 14:30 год.

23.07.2020 у відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник Головного управління ДФС у Тернопільській області та представник Головного управління ДПС у Тернопільській області у відкритому судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні повністю з мотивів, наведених у відзивах на адміністративний позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до Наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 30.01.2020 № 2-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", припинено державну службу та звільнено з 30.01.2020 головного державного інспектора Заліщицької ДПІ Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області ОСОБА_1 з роботи у зв`язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності, відповідно до пункту 1 частини першої ст.87 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 частини першої ст.40 КЗпП України, а також виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до частини четвертої ст.87 Закону України "Про державну службу", ст.44 КЗпП України.

Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця регулюються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (надалі, Закон №889-VIII) ( в редакціях чинних на момент попередження позивача про звільнення та на день звільнення).

Згідно частини першої - третьої статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87- 1 цього Закону).

Згідно з пункту 1 частини першої ст. 87 Закону № 889, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49- 2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Беручи до уваги наведені положення Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що звільнення з державної служби з підстав скорочення чисельності або штату працівників, ліквідації чи реорганізації державного органу допускається та є правомірним лише у випадку, коли неможливо запропонувати особі іншу рівноцінну посаду або перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до статті 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 29.11.2019 року №392-о «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного інспектора Заліщицької ДПІ Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року №500/369/19.

Водночас, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 29.11.2019 прийнято наказ №393-о "Про попередження працівників ГУ ДФС у Тернопільській області про наступне вивільнення", у зв`язку із реорганізацією Головного управління ДФС у Тернопільській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Тернопільській області, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", відповідно до наказу ДФС України від 31.07.2019 №7-рг "Про реорганізацію головних управлінь ДФС в областях та м.Києві", та керуючись ст.49-2 КЗпП України.

На виконання даного наказу, позивача попереджено про наступне вивільнення та надано повідомлення - пропозицію від 29.11.2019 №733/6/19-00-11-01, в якій позивачу запропоновані для переведення наявні вакантні в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області відповідно до кваліфікації, зокрема: головний державний інспектор відділу розвитку персоналу та проходження служби у податковій міліції Управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу.

Однак, ознайомитись із зазначеними наказом, повідомленням-пропозицією та отримати попередження про наступне вивільнення від 29.11.2019 позивач відмовився, про що складений Акт відмови від підпису від 29.11.2019.

Відтак, копія наказу про попередження про наступне вивільнення, саме попередження та лист пропозиція були направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Листом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 29.01.2020 №3610/19-00-04-01-20 повідомлено позивача про те, що у зв`язку із закінченням терміну попередження про наступне вивільнення його зобов`язано з`явитися 30.01.2020 на 10:00 год. в Головне управління ДФС у Тернопільській області для оформлення відповідних документів.

30.01.2020 року позивачу надано письмове повідомлення - пропозицію, якою запропоновано п`ять посад в Головному Управління ДПС у Тернопільській області, з урахуванням вимог Закону України "Про державну службу", ст.49-2 КЗпП України та відповідно до його кваліфікації, зокрема: головний державний інспектор відділу матеріально - технічного забезпечення, головний державний ревізор - інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб, головний державний ревізор - інспектор фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування (за строковим трудовим договором), старший державний ревізор-інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб Теребовлянського управління (за строковим трудовим договором), головний державний ревізор - інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб Теребовлянського управління (за строковим трудовим договором).

Від вказаних посад позивач відмовився, про що складено Акт відмови від запропонованих посад від 30.01.2020.

У зв`язку з цим, 30.01.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності, відповідно до пункту 1 частини першої ст.87 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 частини першої ст.40 КЗпП України та припинено державну службу, що підтверджується Наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області № 2-о "Про звільнення ОСОБА_1 " від 30.01.2020.

Оскільки, у спірному випадку позивачу були запропоновані вакантні посади як при попередженні про наступне вивільнення, так і безпосередньо при самому звільненні з посади державної служби, від яких позивач відмовився під підпис, відповідно ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято наказ про припинення державної служби та звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Суд також враховує те, що власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог ст. 42 КЗпП України, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1)сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2)особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом підготовки довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Отже, при вирішенні даного спору по суті суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він відноситься до працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці з огляду на те, що у відповідності до штатного розпису Головного управління ДПС у Чортківському управлінні Головного управління ДФС у Тернопільській області, в останньому перебуває одна штатна одиниця - головний державний інспектор ( яку обіймав позивач), з огляду на що відсутня можливість порівняти його кваліфікацію та його продуктивність.

При вирішенні питання про переважне залишення на роботі позивача, суд також не приймає до уваги виписку із постанови Лікарсько-консультативної комісії №419 від 22.07.2020 щодо необхідності стороннього догляду за гр. ОСОБА_4 , оскільки у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи", міські, міжрайонні, районні комісії, серед іншого визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, а неЛікарсько-консультативна комісія. Крім того, слід зазначити, що Виписка із постанови Лікарсько-консультативної комісії №419 від 22.07.2020 щодо необхідності стороннього догляду за гр. ОСОБА_4 датована 22.07.2020 року, відповідно дана довідка не існувала на день попередження про вивільнення позивача та на день його звільнення.

Крім цього, відповідно до частини п`ятої ст. 22 Закону України «Про державну службу» - у разі реорганізації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Суд зазначає, що наказом Головного управління ДПС у Тернопільській області від 21 листопада 2019 року №639 «Про оголошення конкурсу» було оголошено конкурс зокрема на посаду завідувача сектору обслуговування платників Чортківського управління, яка відноситься до посад категорії «Б», тоді як посада, яку обіймав ОСОБА_1 відносилась до посад категорії «В».

З наведеного мотиву, суд, приймаючи рішення по суті спору приймає до уваги твердження відповідачів, що ОСОБА_1 , мав право взяти участь у такому конкурсі.

Таким чином, суд вважає, що процедуру звільнення позивача із займаної посади Головним управлінням ДФС у Тернопільській області дотримано в повному обсязі, здійснено правомірно, у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач - 1 - Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46021, );

відповідач - 2 Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46021, ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.