Справа № 369/10833/19
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/67/20
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Пінкевич Н.С., за участю секретаря Одинцова О.С., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне стягнення.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 17.04.2019 року на його адресу надійшов Акт від 14.05.2019 року №391/10-36-13-03/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 року по 31.12.2018 року».

14.6.2019року у ОСОБА_1 отримав від податкового органу засобами поштового зв`язку: податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року № , яким платнику податку збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на суму 45 822,46 грн.; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року № , яким платнику податку збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1 361 342, 78 грн.; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року № , яким до платника податку застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року № , яким до платника податку застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 680 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 року № , яким до платника податку застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентує., норм регул.обігу готівки та застосування реєстраторів; рішення № від 11.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; рішення № від 11.06.2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формною звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 269 693, 06 грн.

06.08.2019 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком отримав постанову № 52 про адміністративне стягнення, у якій не було зазначено дату її складання, винесену ГУ ДФС у Київській області, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 85,00 грн..

Позивач посилався на те, що вказане порушення ГУ ДФС у Київській області викладає як не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи які провадять незалежну професійну діяльність затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013р. №481, чим порушено п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями).

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати незаконною та скасувати постанову № 52 про адміністративне стягнення, яка була прийнята ГУ ДФС у Київській області.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, відзив на адміністративний позов до суду не подавав.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 липня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Біруком В.С. при проведенні позапланової документальної перевірки було складено протокол № 56 про адміністративне правопорушення, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині не ведення книги обліку доходів та витрат.

Згідно постанови № 52 про накладення адміністративного стягнення, винесеної заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленка І.М., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, ст. 234-2, ст. 284 КУпАП.

В постанові № 52 про накладення адміністративного стягнення вказано, що було порушено порядок ведення книги обліку доходів і витрат, а саме не ведення ОСОБА_1 книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичну особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, чим порушив п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Слід зазначити, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних і з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Обов`язок ведення платниками єдиного податку Книги обліку доходів передбачено статтею 296 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, відповідно до якої платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Форми Книг обліку та порядки їх ведення затверджені наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 року № 579.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

Оскарження постанов у справі про адміністративне правопорушення, винесених органами доходів і зборів, здійснюється у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення та розділом IV Інструкції оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 р. № 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року № 1046/29176.

Розділом IV Інструкції передбачено, що постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до вищестоящого органу доходів і зборів (вищестоящої посадової особи) в порядку та строки, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення, або до суду в порядку та строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Статтею 289 КУАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ст. 291 КУАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили, зокрема, після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Форми протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення передбачені Інструкцією з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2014 року № 566 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року за № 1046/29176.

Оскаржувана постанова містять посилання на норму, відповідно до якої особа притягується до відповідальності та норму, за порушення якої правопорушника притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу винесена уповноваженими посадовими особами в межах повноважень, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є законною та не підлягає скасуванню, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Що стосується посилань позивача на те, що форма оспорюваної постанови не відповідає вимогам закону, то суд не приймає їх до уваги, оскільки форма протоколів та постанов встановлюється Наказом Міністерства фінансів України №566 від 02.07.2016 року «Про затвердження Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення».

Як встановлено судом, та про що вказував позивач за результатами позапланової документальної невиїзної перевірки було складено Акт від 14.05.2019 року №391/10-36-13-03/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем нерухомого майна за період з 01.01.2012 року по 31.12.2018 року».

Однак, позивачем не надано доказів, що ним оскаржувався акт проведеної позапланової документальної невиїзної перевірки, на підставі якого було прийнято оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи те, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанови винесені з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, Податкового кодексу України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 91, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне стягнення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Н.С. Пінкевич