Справа № 280/4565/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
і м е н е м У к р а ї н и
23 липня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4565/19
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача): Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі заяву Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" про винесення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою Запорізької митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року в адміністративній справі № 280/4565/19 за позовом Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, -
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020 року апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС було задоволено частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року в адміністративній справі №280/4565/19 було змінено шляхом викладення тексту абзацу 4 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС на користь Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 3842.00 грн. та суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3000.00 грн.».

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року в адміністративній справі №280/4565/19 було залишено без змін.

22.05.2019 року на адресу суду від Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності її часткового задоволення, з огляду на наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 252 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем до суду було надано: договір про надання правничих послуг від 09.09.2019 року, додаткову угоду до договору про надання правничих послуг від 26.03.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.03.2020 року, платіжне доручення від 01.04.2020 року № 3660.

Згідно акту наданих послуг від 31.03.2020 року, адвокатським об`єднанням була надана наступна правнича допомога:

- підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС по справі № 280/4565/19, 2 години;

Вартість наданих послуг складає 2500.00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 01.04.2020 року № 3660, позивачем було сплачено адвокатському об`єднанню « ОСОБА_1 » плату за правничі послуги у розмірі 2500.00 грн.

Перевіривши зміст наведених документів, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 2500.00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи в суді апеляційної інстанції у співмірності до наданих послуг, на переконання колегії суддів, становить 1000.00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" про ухвалення додаткового судового рішення з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 252 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" про винесення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС на користь Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Ассоль" суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000.00 грн.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав та в строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко