Справа № 1140/3377/18
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2020 року м. Дніпросправа № 1140/3377/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року ( Хилько Л.І (головуючий суддя), судді: Черниш О.А., Сагун А.В.) у справі №1140/3377/18, прийняту за результатами розгляду заяви про перегляд рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року за виключними обставинами за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити та виплачувати пенсію, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.08.2018 року №4667 щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язати відповідача вчинити наступні дії: призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001 року та виплачувати пенсію з 30.07.2018 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного заробітку, без обмежень розміру виплат.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року залишено без змін.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року за виключними обставинами. Свою заяву обґрунтував тим, що судом було застосовано положення ч.5 ст.242 КАС України. Заявник вказував, що відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та у спосіб, визначений процесуальним законом. На момент прийняття рішення судом першої інстанції, п.7 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було визначено, що з дня початку роботи Верховного Суду (15.12.2017 року) Верховний Суд України припиняє свою діяльність та ліквідується у встановленому законом порядку, тобто новостворений Верховний Суд вважався єдиним найвищим судом в системі судоустрою України. Заявник зазначав, що рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 8.02.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме п.7 «та ліквідуються» в частині Верховного Суду України, тобто Верховний Суд України не був ліквідований з 15.12.2017 року, а лише змінилась назва, тобто найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики є Верховний Суд України та Верховний Суд. Заявник вважав, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені як у постановах Верховного Суду, так і у постановах Верховного Суду України. Заявник зазначав, що суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №752/20817/16-а, від 21.02.2018 року у справі №21/3177/17, від 28.09.2018 року у справі №545/3823/16-а, згідно яких моментом виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» є день звернення працівника прокуратури до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Заявник вважав, що судом необґрунтовано відхилено висновок Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №344/11838/14-а та від 16.03.2016 року №21-5449а/15, згідно яких прокурорсько-слідчі працівники, які працевлаштувались до внесення змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині збільшення загального пільгового стажу роботи та зменшення розміру відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати, мають право виходу на пенсію за вислугою років згідно ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», саме у редакції, чинній на час працевлаштування (виникнення спірних правовідносин). Заявник зазначав, що суд першої інстанції не обґрунтував, чому він застосував практику Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №752/20817/16-а, від 21.02.2018 року у справі №21/3177/17, від 28.09.2018 року у справі №545/3823/16-а, вважав порушенням ч.3 ст.346 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що з метою єдності та сталості судової практики, суди зобов`язані враховувати висновки Верховного Суду. Суд зазначав, що рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 року у справі №1-15/2018 (4086/16), яким визнано неконституційними положення пунктів 7, 14, 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ, не підлягають до застосування під час розгляду даної заяви, оскільки не є такими, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на предмет спору у даній справі. Суд врахував, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому дане рішення суду не підлягало виконанню.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням ГУПФ України в Кіровоградській області від 03.08.2018 року №4667 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років (20 років 10 місяців, 11 днів, в тому числі 15 років 07 місяців, 03 дні - робота в органах прокуратури на посадах помічника прокурора, слідчого прокуратури, старшого помічника прокурора, старшого слідчого, заступника начальника відділу прокуратури та прокурора, навчання в Національній юридичній академії, проходження підготовки Харківського державного технічного університету радіоелектроніки як строкової служби).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Кіровоградський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 17.01.2019 року, виходив з того, що на момент звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії за вислугу років (30.07.2018 року) це питання було врегульовано ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої для призначення пенсії за вислугою років необхідно було мати стаж 23 роки 06 місяців, у тому числі роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 06 місяців, однак, наявний стаж роботи позивача на час звернення був недостатнім для призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», оскільки спеціальний стаж роботи, потрібний для призначення пенсії за вислугою років склав 20 років, 10 місяців, 11 днів, стаж на посада прокурора 15 років, 07 місяців 03 дні. Суд першої інстанції послався на судову практику, викладену у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №752/20817/16-а, від 21.02.2018 року у справі №211/3177/17, від 28.09.2018 року у справі №545/3823/16-а.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (незастосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч.6 ст.361 КАС України при перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляд при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Кіровоградській області від 03.08.2018 року №4667 щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язання призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» №2663-ІІІ від 12.07.2001 року та виплати пенсії з 30.07.2018 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного заробітку, без обмежень розміру виплат.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, керувався частинами 1, 2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на день звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії а вислугою років (30.07.2018 року), які передбачали, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не мене: з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року - 23 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 06 місяців. Підставою для відмови у призначенні пенсії за вислугу років була відсутність необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Встановлено, що п.2 рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII зі змінами, зокрема, п.7 «та ліквідуються» в частині Верховного Суду України. Дане положення стосується процедури припинення діяльності Верховного Суду України.

Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказаним рішенням Конституційного Суду України не визнавались неконституційними норми закону, якими керувався Кіровоградський окружний адміністративний суд при винесенні рішення від 17.01.2019 року у справі №1140/3377/18, а, отже відсутня підстава для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі №1140/3377/18, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції від 28.04.2020 року слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 361, 369 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року у справі №1140/3377/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова