Справа № 280/5445/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5445/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року (головуючий суддя - Семененко М.О.) в адміністративній справі

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, -

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), в якому просив суд:

стягнути з відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (серія та номер паспорта НОМЕР_1 , виданий Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області 04 квітня 2009 року, і.н. НОМЕР_2 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (одержувач: Харківський національний університет внутрішніх справ, Код організації: 08571096, Банк одержувача: Державне казначейство України м. Київ, р/р 5066, МФО 820172, Код банку одержувача: 25010100, юридична адреса: пр.-т. Льва Ландау, буд. 27, м. Харків, 61080) витрати, пов`язані з утриманням, а саме: грошові кошти в розмірі 40676,38 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що Відповідач був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ та зарахований курсантом 1-го курсу ХНУВС з 30.08.2010 з присвоєнням звання «рядовий міліції». 01.09.2010 між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Запорізькій області укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до умов якого в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 Договору, Відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання. Наказом ХНУВС від 05.07.2014 за №142о/с Відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до Головного управлінні МВС України в Київської області (далі - ГУ МВС України в Київській області) для подальшого проходження служби. Наказом ГУ МВС в Київській області від 20.02.2015 за №94 о/с Відповідача звільнено відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.64 «ж» (за власним бажанням). Відповідно до Довідки-розрахунку щодо витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, яка складена ХНУВС, вбачається, що Відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 40676,38 грн. Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача такі витрати.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року по справі №280/5445/19 адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі - задоволено.

Відповідач - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для нового розгляду у порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що: 1) спір виник в результаті не виконання Відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, відтак вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду; 2) після першого курсу навчання Відповідач подав рапорт про зняття його з котлового та інших видів продовольчого забезпечення у зв`язку з тим, що став мешкати за межами розташування університету та харчувався за свій рахунок та такий рапорт Відповідач подавав, починаючи з 27.07.2011 - щорічно; 3) Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження надання в оренду гуртожитку, закупівлі продуктів харчування та витрат електроенергії саме курсанту ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Відповідач, також, заявив клопотання про залучення до розгляду справи свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів, з урахуванням думки Відповідача, порадившись на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про виклик свідків, з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем таке клопотання не заявлялось, крім того обставини проживання/не проживання Відповідачем за межами розташування університету, щодо яких Відповідач просить суд допитати свідків, мають підтверджуватись належними письмовими доказами, а не поясненнями свідків.

Позивач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не сповістив.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки Відповідача, ухвалила розглянути справу без участі представника Позивача.

В судовому засіданні Відповідач вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення Відповідача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом ХНУВС від 10.08.2010 № 403 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту психології, менеджменту, соціальних технологій ХНУВС за спеціальністю 6.170102 «системи технічного захисту інформації з 30 серпня 2010 року, присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.7).

01 вересня 2010 року між ХНУВС з одного боку (далі - Виконавець), Головним управлінням МВС у Запорізькій області з другого боку (далі - Замовник) та громадянином України рядовим міліції Соболем Романом Григоровичем (далі - Особа) з третього боку укладено Договір №17721-10 зі/Зп про підготовку у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.14-15).

Відповідно до підпункту 2.3.6 вказаного Договору передбачено, що Особа зобов`язується у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 Договору визначено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, зокрема, відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (підпункт 3.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.4 Договору у разі відмови Особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Наказом ХНУВС від 30.08.2011 №441 рядового міліції ОСОБА_1 переведено з 1-го на 2-й навчальний курс, загальна сума витрат на утримання за 2010/2011 навчальний рік - 12 855,05 грн (а.с.8).

Наказом ХНУВС від 28.08.2012 №409 рядового міліції ОСОБА_1 переведено з 2-го на 3-й навчальний курс, загальна сума витрат на утримання за 2011/2012 навчальний рік - 14 721,85 грн (а.с.9).

Наказом ХНУВС від 27.08.2013 №385 рядового міліції ОСОБА_1 переведено з 3-го на 4-й навчальний курс, загальна сума витрат на утримання за 2012/2013 навчальний рік - 11 040,78 грн (а.с.10).

Наказом ХНУВС від 05.07.2014 №142 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів боротьби з кіберзлочинністю та торгівлею людьми ХНУВС з 05.07.2014 до ГУ МВС України в Київській області. Визначена сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача, склала 40676,38 грн. (а.с.12).

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 20.02.2015 №94 о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу аналітичної роботи і комп`ютерної розвідки Управління боротьби з кіберзлочинністю з 23 лютого 2015 року. Вислуга років на день звільнення складає 04 роки 05 місяців 23 дні (а.с.13).

Згідно Довідок-розрахунків витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС, в сумі 40676,38 грн. (а.с.16-22).

Позивач вважає, що оскільки на момент звільнення з органів внутрішніх справ відповідач не відпрацював три роки, зазначене спричинило настання наслідків у вигляді обов`язку відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням Відповідача у вищому навчальному закладі.

Відповідач у добровільному порядку витрати не відшкодував, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що будучи обізнаним під час підписання договору про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового звільнення з органів внутрішніх справ, Відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» № 992 від 22.08.1996 року, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про міліцію» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Установлення правових відносин між курсантами вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, яким не виповнилося 18 років, і державою здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок №313), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та визначав механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби (далі - особи), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з п.2.1.2.1 Порядку №313 відшкодування витрат на продовольче забезпечення здійснюється на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках). У довідці-розрахунку відображається вартість харчування, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування.

Відповідно до п.2.1.3 Порядку №313 витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Відшкодування витрат на речове забезпечення здійснюється на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 150 від 14.05.2007 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» та відповідно до вимог Законів України «Про вищу освіту», Закону України «Про міліцію», з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.

Спільним Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16 липня 2007 року затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 419 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Норми забезпечення форменим одягом осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців спеціальних моторизованих частин міліції внутрішніх військ МВС України затверджені наказом МВС України від 15.02.2001 № 148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету міністрів України «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу податкової міліції» від 17.11.2001 № 1515.

Відповідно до зазначеної структури грошового забезпечення курсантів навчальних закладів органів внутрішніх справ протягом навчання у ХНУВС Відповідачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення.

З матеріалів справи встановлено, що укладаючи з Позивачем договір Відповідач був ознайомлений з умовами такого договору, у тому числі щодо добровільного зобов`язання, зокрема відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить навчання, в разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або порушення ним дисципліни чи відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (а.с. 14 зворотній бік).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на запитання головуючого судді Відповідач повідомив суд, що він був ознайомлений з наказом ХНУВС від 05.07.2014 №142 (а.с. 12) та вказаний наказ, у тому числі в частині визначення розміру витрат, пов`язаних з його утриманням в сумі 40676,38 грн., не оскаржував.

Колегія суддів бере до уваги і те, що Відповідач особисто подав письмові пояснення від 13.02.2015 р., в яких зазначив про те, що він звільняється з органів внутрішніх справ за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами та усвідомлює про необхідність відшкодуванням грошових коштів за період навчання в ХНУВС після його звільнення (а.с. 23).

Щодо доводів апеляційної скарги Відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 після першого курсу навчання подав рапорт про зняття його з котлового та інших видів продовольчого забезпечення у зв`язку з тим, що став мешкати за межами розташування університету та харчувався за свій рахунок та такий рапорт Відповідач подавав, починаючи з 27.07.2011 - щорічно, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Відповідач на підтвердження вказаних доводів ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав жодних доказів, у тому числі вказаних рапортів.

Стосовно доводів Позивача про необхідність розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Харківський національний університет внутрішніх справ в межах спірних правовідносин вже звертався з цивільним позовом до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №320/3434/17.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у справі №320/3434/17 цивільний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі №320/3434/17 апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - задоволено частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року - скасовано, провадження у справі - закрито.

Закриваючи провадження у справі №320/3434/17 Запорізький апеляційний суд вказав про те, що такий спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від її моменту прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №804/285/16.

Зазначене спростовує доводи Відповідача про порушення судом першої інстанції у даній справі правил предметної юрисдикції, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для направлення даної справи на новий розгляд у порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Матеріали даної справи не містять доказів добровільного відшкодування у повному обсязі Відповідачем суми витрат на утримання у Харківському національному університеті внутрішніх справ.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, будучи обізнаним під час підписання договору про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі звільнення за власним бажанням не відпрацювавши трьох років в органах внутрішніх справ, Відповідач не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання, а тому такі підлягають стягненню в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі №280/5445/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 27 липня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов