Справа № 440/3768/20
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3768/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович про визнання неправомірною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович про визнання неправомірною та скасування постанови від 03 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62474661.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність спірного рішення приватного виконавця з огляду на відсутність підстав для прийняття до виконання виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі м. Києва, адже боржник зареєстрований та проживає у смт. Котельві. Відтак, на переконання позивача, відкриття виконавчого провадження відповідачем суперечить приписам частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація".

24 липня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшли пояснення третьої особи, у яких остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на правомірність дій приватного виконавця. Зазначила, що ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" в заяві про примусове виконання рішення зазначено всі необхідні дані про боржника, місце проживання, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також дані про наявність грошових коштів на рахунку в ПАТ "КБ "Приватбанк", наявність рахунку в ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" (а.с. 35).

28 лютого 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на правомірність дій при відкритті виконавчого провадження. Зазначивши, що у виконавчому написі, що підлягав примусовому виконанню, указано місцем фактичного проживання боржника саме: м. Київ. Крім того у заяві про примусове виконання виконавчого документа стягувачем вказано про наявність грошових коштів на рахунку в ПАТ "КБ "Приватбанк", наявність рахунку в ТОВ "ФК "Фінанс Інновація". Крім того просив витребувати у ПАТ "КБ "Приватбанк" інформацію щодо рахунків позивача (а.с. 64-66).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про витребування інформації.

Крім того до суду надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 43-44).

Частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У відповідності до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2019 року між ОСОБА_1 /адреса реєстрації та фактичного місяця проживання: АДРЕСА_1 , укладено договір № 6-4 із ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" (а.с. 49-52).

26 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 7063 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Україна, Полтавська область, смт. Котельва, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 , яка є боржником за договором № 6-4 від 28 листопада 2019 року, укладеним з ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", (а.с. 53).

03 липня 2020 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича уповноваженою особою стягувача подано заяву про примусове виконання рішення, а саме: виконавчого напису № 7063 від 26 червня 2020 року (а.с. 47).

У зазначеній заяві вказано адресу проживання боржника: АДРЕСА_3 та повідомлено, що у боржника наявне майно, а саме грошові кошти на рахунку відкритому в АТ "КБ "Приватбанк" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д), платіжна карта № НОМЕР_3 , у валюті гривня / відкрито бонусний рахунок № НОМЕР_4 у ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" від 28 листопада 2019 року, залишок 100 грн.

03 липня 2020 року приватним виконавцем Єфіменко Денисом Олеговичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 7063 від 26 червня 2020 року у виконавчому провадженні № 62474661 (а.с. 55-57).

Не погодившись з постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрована та проживає у смт. Котельві, Полтавської області.

ОСОБА_1 не має майна, зареєстрованого в м. Києві, що підтверджується витягом з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Цей факт не спростовано відповідачем та третьою особою у справі (а.с. 69-71).

За викладених обставин, відповідачем під час прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження порушено правила територіальної діяльності.

Таким чином, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Такі дії приватного виконавця порушують права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "КБ Приватбанк", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ), а тому відповідач вважає, що під час прийняття виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів до виконання ним не було порушено вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд вважає таку позицію відповідача помилковою, недоведеною та відтак, неправомірною з огляду на таке.

Поняття "картковий рахунок" було передбачене постановою Національного Банку України №137 від 19 жовтня 2005 року "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" (втратило чинність на підставі постанови НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року), та означало поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжними картками, а також інші операції, визначені цим Положенням.

Чинне законодавство не оперує поняттям "картковий рахунок", а відтак не містить визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження фінансової установи (банку).

Крім того, навіть сама наявність у відповідача такого рахунку не означає сама по собі наявності у позивача відповідного майна - коштів на цьому рахунку.

Тому твердження відповідача про наявність у боржника майна в м. Києві, в тому числі фізичного перебування коштів або інших платіжних засобів в установі АТ "АК Приватбанк", є недоведеним та спростовується матеріалами адміністративної справи.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач та третя особа доводи позивача не спростували.

З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича ВП від 22 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62474661.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок відповідача.

Щодо стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, витрати на професійну правничу допомогу (на оплату послуг адвоката) складають 5 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: угоду про надання правової допомоги від 05 липня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії ПТ № 200102 на надання правової допомоги, детальний опис робіт, акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 05 липня 2020 року, квитанцію від 14 липня 2020 року (а.с. 19-25).

Згідно детального опису робіт адвокатом надано наступні послуги: усні юридичні консультації щодо характеру спірних правовідносин, роз`яснення норм чинного законодавства - 1000 грн, аналіз доказів та судової практики, з питань спірних правовідносин; підготовка позовної заяви - 4000 грн.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного:

- дана справа відноситься до незначної складності;

- позовна заява фактично складена на восьми аркушах;

- позов носить немайновий характер,

- справу розглянуто без участі сторін.

Відповідач просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу посилаючись на ненадання позивачем належних та беззаперечних доказів розміру наданих послуг, зазначає, що вартість послуг завищена та не співмірна з виконуваною робото (а.с. 43-44).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вищевказані висновки зазначені в постанові Верховного суду від 08 квітня 2020 року по справі № 922/2685/19.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату Сідько С.І. , у заявленому розмірі 5000 грн не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у описі переліком робіт.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 2 500 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича (адреса: вул. Кирилівська, 172, офіс № 65, м. Київ, Київська область, 04073), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (, юридична адреса: бульвар Вацлава Гавела, 4, оф. 520, м. Київ, 03124) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича від 03 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62474661.

Стягнути із приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Суддя С.О. Удовіченко