Справа № 120/3495/19-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/3495/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М. Б.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

23 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Совгири Д. І. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

представника позивача - Федчук Тетяни Мирославівни,

представника відповідача - Зданевич Вероніки Валеріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 20.04.2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20.04.2019 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

28.04.2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку визначеному статтею 383 КАС України, в обґрунтування якої зазначив, що 21.04.2020 року ним було отримано довідку-розрахунок від 13.02.2020 року № 216, з якої вбачається нарахування грошової компенсації у розмірі 43656,10 грн за п`ять років з 2015 року по 2019 рік (70 днів відпустки). Однак, заявник вважає, що Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не застосовано коефіцієнту 3,8, який передбачений вимогами пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в порядку визначеному статтею 383 КАС України у справі № 120/3495/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року, яке набрало законної сили 05.03.2020 року, позов задоволено частково. Так, судом зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 20.04.2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20.04.2019 року, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення суду, 30.03.2020 року Військовою частиною НОМЕР_2 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, що підтверджується самим заявником.

21.04.2020 року позивачем було отримано довідку-розрахунок від 13.02.2020 року № 216, з якої вбачається нарахування грошової компенсації у розмірі 43656,10 грн за п`ять років з 2015 року по 2019 рік (70 днів відпустки).

Позивач вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_2 протиправно не застосовано коефіцієнту 3,8, який передбачений вимогами пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року, звернувся до суду в порядку визначеному статтею 383 КАС України та просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року у справі № 120/3495/19-а без застосування коефіцієнту 3,8, який передбачений вимогами пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та зареєстрованого в Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року у справі № 120/3495/19-а з застосуванням коефіцієнту 3,8, який передбачений вимогами пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та зареєстрованого в Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року;

- встановити відповідно до вимог частини 6 статті 383, частини 5 статті 249 КАС України строк для надання відповіді про виконання ухвали суду 10 календарних днів.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що Військовою частиною НОМЕР_2 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Також суд першої інстанції вказував, що резолютивна частина рішення не містить вказівок щодо необхідності вчинення відповідачем будь-яких інших дій, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Відповідно до частин 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, вказаними нормами визначено особливий порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, який здійснюється судом в процесі контролю за виконанням судових рішень.

При цьому, суд при вирішенні спору повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме: які рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, чи такі пов`язані з виконанням рішення суду, чи вчинені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 806/3099/17 (№ К/9901/50917/18).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що ст.383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами застосування цієї статті є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року, яке набрало законної сили 05.03.2020 року, позов задоволено частково.

Так, судом було зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 20.04.2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 20.04.2019 року, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення суду, 30.03.2020 року Військовою частиною НОМЕР_2 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, що підтверджується самим заявником.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що резолютивна частина рішення не містить вказівок щодо необхідності вчинення відповідачем будь-яких інших дій.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта, що у позовній заяві позивач зазначав про необхідність проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року у справі № 120/3495/19-а з застосуванням коефіцієнту 3,8, передбачений пунктом 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року та зареєстрованого в Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявне клопотання позивача від 13.11.2019 року за вхід. Вінницького окружного адміністративного суду № 53242 до суду першої інстанції про приєднання до справи копії адвокатського запиту, яким запитувалася інформація щодо виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Також в адвокатському запиті вказувалося, що у випадку виплати вказаної компенсації потрібно було зазначити суму та навести розрахунок, при цьому вказати чи враховано вимоги пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року та зареєстрованого в Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року, а саме: розмір грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки обчислюються з розрахунку коефіцієнту 3,8 календарних дня як для осіб, які мають вислугу 20 і більше календарних років.

Разом з тим, позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 20.04.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.04.2019 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 20.04.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.04.2019 року, але не вказував про необхідність нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з застосуванням коефіцієнту 3,8, який передбачений вимогами пункту 3 розділу ХХХІ "Виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року та зареєстрованого в Міністерства юстиції України № 745/32197 від 26.06.2018 року.

У зв`язку з цим, судом першої інстанції не надавалася юридична оцінка та не вирішувалось питання про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з застосуванням коефіцієнту 3,8.

Суд першої інстанції вірно вказав, що резолютивна частина рішення не містить вказівок щодо необхідності вчинення відповідачем будь-яких інших дій, а тому в даному випадку позивач у разі незгоди з самою сумою нарахованої та виплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки має право звернутися до адміністративного суду з позовом в передбаченому КАС України порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 липня 2020 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Совгира Д. І. Матохнюк Д.Б.