Справа № 300/120/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/120/20 пров. № А/857/5767/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року (головуючий суддя Кафарський В.В., м.Івано-Франківськ) у справі №300/120/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання до їх вчинення, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до Болехівського міського управління праці та соціального захисту населення про визнання дій незаконними та зобов`язання до їх вчинення, а також про визнання листа незаконним та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що вона поставлена на облік як пільговик з 23.05.2003 згідно персональної облікової картки пільговика, при цьому, в переліку членів сім`ї пільговика ОСОБА_1 , на кого розповсюджуються пільги станом на 16.09.2019, вказано 2-ох пільговиків (пункт 9) - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , а в переліку пільг (пункт 11) зазначено пільги тільки 1-го пільговика - ОСОБА_1 . Тобто, як вважає позивач, із пункту 11 форми « 1-пільга» пільговика ОСОБА_1 зникла інформація про перелік пільг, яка надається члену сім`ї пільговика - ОСОБА_2 у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі пільги щодо сплати житлово-комунальних послуг. Також зазначено, що управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради порушено вимоги пунктів 10, 11 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 за №535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга» та Інструкції про порядок її заповнення» та «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» щодо неотримання від ТзОВ «Івано-Франківськгаззбут» та інших надавачів комунальних послуг на паперових та електронних носіях щомісячних розрахунків щодо вартості послуг, наданих пільговику ОСОБА_1 (та іншим пільговикам) згідно з формою « 2-пільга».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , інвалід 1 групи та учасник бойових дій, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач, як пільговик, знаходиться на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги з 23.05.2003. Крім того, в будинку зареєстровані та проживають її син - ОСОБА_2 , інвалід 2 групи, а з 04.12.2015 - інвалід війни ОСОБА_3 , які є споживачами комунальних послуг, в тому числі і газопостачання згідно відкритого за вказаним будинковолодінням особового рахунку№ НОМЕР_1 .

В пункті 9 персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга» позивача вказано склад сім`ї: 0. ОСОБА_1 ; 1. ОСОБА_2 . В пункті 11 персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга» вказано перелік пільг, на які має право пільговик, зокрема, газопостачання на плиту та газопостачання на опалення.

Відповідач листом №08/023-04/18 від 08.02.2018 повідомив, що зміни у її персональну облікову картку пільговика « 1-пільга» з 23.05.2003 не вносилися».

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 29.05.2019 за №473, який направлено ТОВ «Івано-Франківськгаззбут», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю І групи загального захворювання та учасником бойових дій. За даною адресою також зареєстровані наступні особи: 1) син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи з/з; 2) особа з інвалідністю II групи внаслідок війни - ОСОБА_3 . Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ОСОБА_1 користується пільгами як учасник бойових дій в розмірі 75 відсотків з оплати комунальних послуг в межах норм споживання відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» та занесена в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. Підставою для відшкодування пільг за використаний газ є розрахунки, які надаються Долинським УЕГГ. Також відповідачем зазначено, що син ОСОБА_1 не може бути включений до членів сім`ї пільговика, так як не належить і не належав ні до одної категорії перерахованих осіб в пункті 5 статті 51 Бюджетного кодексу України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 за №117 запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (Реєстр) та затверджено Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (Положення №117), яким визначено механізм включення осіб до такого Реєстру.

Пунктом 1 даного Положення №117 встановлено, що Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України, отримують пільги, передбачені для педагогічних, медичних, фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин та працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу (пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей.

Відповідно до пункту 5 Положення №117, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає (крім педагогічних, медичних та фармацевтичних працівників, працівників бібліотек, музеїв, спеціалістів із захисту рослин і працівників культури в сільській місцевості і селищах міського типу) уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується. Якщо під час наповнення Реєстру використовується інформація з інших баз даних щодо персоніфікованого обліку громадян, до Реєстру включається інформація про пільговика без його особистої участі (за винятком інформації, що міститься у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків).

Згідно з пунктом 2 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, до Реєстру вноситься така інформація: про пільговиків - прізвище, ім`я, по батькові, число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають про це відмітку в паспорті) (реєстраційний номер облікової картки платника податків), адреса зареєстрованого місця проживання (за рішенням комісій, утворених місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідно до пункту 5 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (ЗП України, 1996 р., №2, ст. 76; Офіційний вісник України, 2018 р., №37, ст. 1311), - адреса фактичного місця проживання), склад сім`ї, характеристика житла, реквізити паспорта громадянина України та документа, що підтверджує право на пільги, а також категорія пільговика, перелік пільг, на які він має право, інформація про те, якими пільгами фактично користується.

Відповідно до пункту 4 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, уповноважені органи з дотриманням вимог Законів України «Про інформацію» і «;Про захист персональних даних» мають право: отримувати від пільговиків документи, що підтверджують їх право на пільги; проводити перевірку достовірності поданих документів; отримувати відомості від пільговиків, а також від державних органів, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій та державних органів реєстрації актів цивільного стану, зокрема про осіб, які померли, на паперових та електронних носіях в установленому форматі з питань, пов`язаних з формуванням та веденням Реєстру; використовувати під час наповнення Реєстру інформацію з інших баз даних щодо персоніфікованого обліку осіб, які мають право на пільги; надавати інформацію, яка міститься в Реєстрі, підприємствам та організаціям, що надають послуги, на запити та в межах їх компетенції, а також органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування з метою надання пільг, передбачених законодавчими актами, пільговикам, Пенсійному фонду України (посадовим особам) та його органам для здійснення ними своїх повноважень. Розголошення отриманої уповноваженими органами інформації про пільговика без його згоди забороняється, крім випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 3 Положення №117 передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для розрахунку розміру пільг та їх виплати і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків. Форма « 1-пільга» затверджується Мінсоцполітики; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою « 1-допомога», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Згідно з пунктом 5 Положення №117, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується. При цьому, Положенням №117 не передбачено можливості виключення органом соціального захисту інформації щодо особи-пільговика з відповідного Реєстру інформації про таких осіб.

Отже, уповноважені органи з дотриманням вимог Законів України «Про інформацію» і «Про захист персональних даних», серед іншого, мають право отримувати відомості від пільговиків, а також від державних органів, де перебувають на обліку пільговики, підприємств та організацій, що надають послуги, житлово-експлуатаційних організацій та державних органів реєстрації актів цивільного стану.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів вказує, що апелянтом під час розгляду адміністративної справи не було спростовано відомостей відносно того, що відповідачем не вчинялись дії, спрямовані на незбереження та знищення в пункті 11 форми « 1-пільга» пільговика ОСОБА_1 інформації щодо її сина ОСОБА_2 . Так, листом виконавчого комітету Болехівської міської ради №08/02.3-04/18 від 08.02.2018 повідомлено позивача, що зміни у персональну картку згідно з формою « 1-пільга» позивача з 23.05.2003 не вносилися.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги, зокрема: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Учасникам бойових дій надаються пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання (стаття 12 Закону).

Згідно частини 2 статті 13 вказаного Закону, пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Вказані норми не розкривають змісту поняття членів сім`ї з точки зору надання пільг, однак відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною, оскільки більш повно описує визначення ознак члена сім`ї у правовідносинах, які стосуються соціальних пільг, при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Колегія суддів зазначає, що син позивача не належить до переліку осіб, визначених пунктом 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, відповідач з дотриманням вимог пунктів 2, 3 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», Закону України «Про захист персональних даних» не вніс до даних склад сім`ї облікової картки позивача згідно з формою « 1-пільга» сина позивача ОСОБА_2 . Крім того, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, факт того, що повнолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не відноситься до членів сім`ї пільговика згідно з пунктом 5 статті 51 Бюджетного кодексу України та підстави для поширення пільг на сина позивача відсутні підтверджується рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018, залишеним без змін апеляційним судом Івано-Франківської області 27.09.2018.

Отже, відповідач отримував відомості та розрахунки безпосередньо від підприємства-надавача комунальних послуг, в даному випадку Долинського УЕГГ, про що вказано у листі Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради від 29.05.2019 за №473.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 5 статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Так, за змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат протиправними діями, рішенням чи бездіяльністю, спричинених моральними, психічними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного суду про те, що в даному випадку відсутні будь-які докази причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачем обґрунтуваннями моральних страждань і діями відповідача. Наведені позивачем посилання на страждання, погіршення здоров`я та відвідування комунальних, соціальних і правозахисних закладів не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, як і не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 200 000,00 грн.

Щодо прийняття окремої ухвали стосовно порушення відповідачем законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення за статтями 191, 364, 366 Кримінального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Отже, окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи у публічно-правових відносинах. Для постановлення окремої ухвали необхідним є встановлення під час розгляду справи порушення закону безпосередньо щодо прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, з метою усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, якщо такі порушення не усуваються судовим рішенням по суті спору.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 300/120/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська