Справа № 520/2350/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 р. № 520/2350/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.,

представника позивача - Цимбалюк С.В.,

представника відповідача - Наумецької Е.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивачем згідно заяви про зміну підстав позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27.01.2020 р., яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 10000,00 грн. за затримку сплати фізичною особою грошового зобов`язання з транспортного податку є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки згідно п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, в той час як позивачем не було отримано будь-яких податкових повідомлень-рішень форми «Ф», що в свою чергу звільняє останнього від відповідальності, передбаченої п.126.3 ст.126 Податкового кодексу України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 р. відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.03.2020 р. об 11:30 год.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 22.07.2020 р. о 14:00 год.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в заяві про зміну підстав позову, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов, зазначив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020 є цілком законним та обґрунтованим, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за результатами камеральної перевірки позивача встановлено порушення п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, а саме, протягом граничних строків, несвоєчасно сплачено узгоджені суми грошових зобов`язань з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік за податковими повідомленнями - рішеннями від 25.04.2016 №00067/1304 та від 14.03.2017 №2038-144/1303. Враховуючи, що згідно приписів п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України при затримці сплати узгодженої суми грошового зобов`язання більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу, то відповідачем в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 10000,00 грн. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області на підставі п.20.1.4 п.20.1 ст.20 та в порядку п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75, ст. 76, п.86.2 ст.86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) з питання дотримання сплати узгодженої суми грошових зобов`язань з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік, за результатами якої складено акт перевірки від 14.11.2019 р. №3003/20-40-58-06.

Згідно висновків акту перевірки від 14.11.2019 р. №3003/20-40-58-06, в порушення п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України ОСОБА_1 протягом граничних строків, несвоєчасно сплачено суму грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік, код бюджетної класифікації 18011001, фактично сплату здійснено з порушеннями граничного строку. Відповідальність за несплату визначеного грошового зобов`язання протягом граничних строків передбачена п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки №3003/20-40-58-06 від 14.11.2019 р. відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020, яким до ОСОБА_1 за затримку на 594, 347 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 50000,00 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 10000,00 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік за податковими повідомленнями-рішеннями: від 25.04.2016 р. №00067/1304 на суму 25000,00 грн. та від 14.03.2017 р. №2038-144/1303 на суму 25000,00 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд наголошує на такому.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Підпунктом 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що податкові повідомлення - рішення вважаються належним чином врученими платнику - фізичній особі у випадку, якщо відповідне поштове відправлення було направлене листом із повідомленням про вручення на адресу місця проживання (місцезнаходження) платника та вручено їй особисто чи її законному представникові або не було отримане з незалежних від контролюючого органу причин.

Як вбачається з матеріалів справи, у якості доказів узгодження грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні №2038-144/1303 від 14.03.2017 р. відповідач надав до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого ОСОБА_1 06.05.2017 особисто отримав поштове відправлення. (а.с.43).

На підтвердження узгодження грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні №00067/1304 від 25.04.2016 р. відповідач надав до суду чек та список згрупованих поштових відправлень листів №552 від 16.06.2016 р. (а.с.43 звор., 47 звор.) Водночас, доказів отримання вказаного поштового відправлення (про направлення податкового повідомлення-рішення №00067/1304 від 25.04.2016 р.) або неможливості вручення зазначеного поштового відправлення позивачу з незалежних від контролюючого органу причин, не надав. При цьому, з долучених до матеріалів чеку та списку неможливо встановити адресу платника податку, якому направлялось поштове відправлення.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів отримання позивачем податкового повідомлення-рішення №00067/1304 від 25.04.2016 р., то вказане податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків, а визначені у ньому сума - неузгодженою, позаяк перебіг строку адміністративного оскарження для цілей застосування підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК не розпочався.

У зв`язку з чим, твердження відповідача, що граничний термін сплати за вказаним податковим повідомленням-рішенням є 31.01.2017 р., суд вважає необґрунтованим та не підтвердженим відповідними доказами.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

В свою чергу, відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання утворює податковий борг.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що сума податкового зобов`язання ОСОБА_1 , визначена в податковому повідомленні-рішенні №00067/1304 від 25.04.2016 р. в сумі 25000,00 грн., не набула статусу узгодженого податкового зобов`язання у зв`язку з неотриманням відповідачем податкового повідомлення-рішення та порушенням відповідачем порядку направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з п.126.3 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що визначена відповідачу сума податкового боргу у розмірі 25000,00 грн. є неузгодженим податковим зобов`язанням, встановлений статтею 267 Податкового кодексу України 60-денний строк для сплати транспортного податку не сплинув, що в свою чергу звільняє останнього від відповідальності, передбаченої п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27.01.2020 підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5000,00 грн.

Щодо застосування до позивача штрафу у розмірі 5000,00 грн. за спірним податковим повідомленням-рішенням № від 27.01.2020 за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік за податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2017 р. №2038-144/1303 на суму 25000,00 грн., суд вказує наступне.

Як зазначалось судом вище, податкове повідомлення-рішення №2038-144/1303 від 14.03.2017 р. було отримано особисто позивачем 06.05.2017, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, не було оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а отже, набуло статусу узгодженого грошового зобов`язання.

За результатами перевірки, що викладені в акті від 14.11.2019 р. №3003/20-40-58-06, встановлено порушення ОСОБА_1 п.п.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, а саме, сплата суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за податковим рішенням від 14.03.2017 р. №2038-144/1303 - 17.09.2018 р. (з терміном сплати 05.10.2017 р.), тобто після спливу 346 днів.

Системний аналіз вищезазначених правових норм дає підстави дійти суду висновку про обґрунтованість застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, та правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27.01.2020 в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5000,00 грн.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України та часткове задоволення вимог адміністративного позову, суд приходить до висновку, що розмір витрат за оплату судового збору, які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 420,40 грн.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує на таке.

Згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч.2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п.6 ст.1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ст.1 Закону № 5076).

На підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 18.02.2020 р., копію акту виконаних робіт від 19.02.2020 р., копію рахунку №1 від 19.02.2020 р. та копію квитанції від 19.02.2020 р. (а.с.8-11).

Згідно долученого до матеріалів справи рахунку №1 від 19.02.2020 р. до договору про надання професійної правничої допомоги від 18.02.2020 р., Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Мельник і Квашин» в період з 18.02.2020 по 19.02.2020 надало ОСОБА_1 послуги зі збору, аналізу та підготовки матеріалів для формування правової позиції і подальшого складання та подання до суду позову про скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020 р. щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік всього на суму 5000,00 грн.

При чому, позовна заява також містить обґрунтування щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020 р., яким визначено позивачу за 2017 рік суму грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб всього в розмірі 50000,00 грн.

Натомість, предметом спору даної справи №520/2350/2020 є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020, яким до ОСОБА_1 за затримку на 594, 347 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 50000,00 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 10000,00 грн. за платежем транспортний податок з фізичних осіб.

У зв`язку з викладеним, суд не приймає до уваги вказані документи як належні докази понесення позивачем витрат на надання йому правничої допомоги при розгляді даної справи, оскільки складений та поданий до суду позов стосувався нарахування транспортного податку позивачу, який не є предметом розгляду даної справи, та навпаки не містив жодних даних або доводів щодо оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, яким застосовано до позивача штраф за несвоєчасно сплачені узгоджені грошові зобов`язання.

Інших документів, які б свідчили про надання позивачу правничої допомоги при розгляді даної справи та понесення ОСОБА_1 витрат на надання йому правової допомоги, матеріали справи не містять та до суду позивачем не надано.

Оскільки позивачем не підтверджено факт понесення ним витрат на правничу допомогу в даній адміністративній справі, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 43143704) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № від 27.01.2020 в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код 43143704) суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 липня 2020 року.

Суддя Д.А. Волошин