Справа № 620/121/20
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2020-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року Чернігів Справа № 620/121/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Новик Н.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2018 ВП № 54911600 з примусового виконання рішення суду по справі № 2а/2570/40/2011, що винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки державний виконавець передчасно, без наявності належних доказів прийшов до висновку, що боржник фактично виконав рішення суду, при цьому не отримав від боржника документального підтвердження виконання рішення суду у справі № 2а/2570/40/2011, що стосується нарахування позивачу заробітку за час відпустки, яка була надана в лютому 2008 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що 29.01.2018 надійшов лист боржника за вих. № 88/25-22-10 від 25.01.2018 згідно якого встановлено, що 27.12.2017 рішення суду виконано - нарахована до виплати сума в розмірі 20,73 грн., яка виплачена стягувачу 27.12.2017 платіжним дорученням № 883, тому державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2018 ВП № 54911600.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Чернігівській області надала до суду письмові пояснення в яких вказала, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі № 2а/2570/40/2011 Чернігівська ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області 30.03.2018 виплатила ОСОБА_1 компенсацію у сумі 49,03 грн., з вирахуванням податків, та через ЧД ПАТ «УКРПОШТА» перерахована сума в розмірі 39,47 грн. на рахунок за відповідними реквізитами, які позивач зазначив у листах від 20.01.2014 та 12.12.2017, про що свідчить фіскальний чек № 6355. Вважає, що боржником було виконано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 у справі № 2а/2570/40/2011 у повному обсязі, тому вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 07.05.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено відповідача Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області в особі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми); ухвалою суду від 16.07.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Чернігівську об`єднану державну податкову інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на Головне управління ДФС у Чернігівській області.

В судове засідання призначене на 29.07.2020 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них до суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 54911600 з виконання виконавчого листа № 2а/2570/40/2011, виданого 10.10.2017 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати щодо коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу) нарахувати на користь ОСОБА_1 заробіток за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року (з урахуванням суми 615,00 грн., що була виплачена в листопаді 2010 року) та виплатити ОСОБА_1 за мінусом раніше виплаченого заробітку за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року (а.с. 99, 101).

В ході здійснення вказаного виконавчого провадження 01.12.2017 за вих. № 9654 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. боржнику була направлена вимога виконавця щодо необхідності в строк до 08.12.2017 надати підтвердження виконання рішення суду в повному обсязі або зазначити про наявність поважних причин його невиконання (а.с. 103).

Зважаючи на невиконання рішення суду без поважних причин, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. 22.01.2018 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн., яка була скасована постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 у справі № 825/579/18 (а.с. 104, 200-201).

У подальшому боржник, листом від 25.01.2018 за вих. № 88/9/25-22-10 повідомив, що рішення суду у справі № 2а/2570/40/2011 (у рамках виконавчого провадження № 54911600) виконано 27.12.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 883 від 27.12.2017. Відповідно до вказаного платіжного доручення стягувачу було перераховано суму в розмірі 20,73 грн. (а.с. 106).

11.05.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 110).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

За приписами частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема такої засади, як обов`язковості виконання рішень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями пункту 1 частини третьої статті 18 Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

При цьому, стаття 63 Закону передбачає обов`язок державного виконавця перевірити виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону є фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, державний виконавець повинен достеменно встановити вказаний факт, не обмежуючись лише розглядом повідомлення боржника про виконання рішення.

Так, судом встановлено, що виконавче провадження № 54911600 було закінчене у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. При цьому, державний виконавець прийшов до такого висновку на підставі листа від 25.01.2018 за вих. № 88/9/25-22-10, яким боржник повідомив, що рішення суду у справі № 2а/2570/40/2011 виконано 27.12.2017 та надав копію платіжного доручення № 883 від 27.12.2017.

Як вбачається з копії вказаного платіжного доручення стягувачу було перераховано суму в розмірі 20,73 грн., проте суду не надано доказів виплати вказаної суми, з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, щодо коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу.

Крім того, з копії звернення позивача від 03.05.3030 та копії відповіді Чернігівська ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області від 08.10.2018 № 468/т/25-22-05-38 слідує, що коефіцієнт підвищення посадового окладу відносно заробітку за час відпустки позивача в сумі 20,73 грн. не застосовувався (а.с. 71, 72).

Твердження третьої особи про те, що на виконання рішення суду було здійснено нарахування та виплату заробітку з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та додатково перераховано позивачу 39,47 грн., згідно фіскального чеку від 30.03.2018 № 6355, суд не приймає до уваги, оскільки вказана сума була перерахована позивачу як компенсація за затримку виплати заробітку за час відпустки 2008 року, що підтверджується наданими письмовими поясненнями по справі від 09.07.2020 вих. № 1016/9/25-97-09 (а.с. 172) та копією листа Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 22.03.2018 вих. №325/Т/25-22-05-38 (а.с. 222).

Таким чином, оскільки під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини нарахування та виплати ОСОБА_2 заробітку за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року (з урахуванням суми 615,00 грн., що була виплачена в листопаді 2010 року), із урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати щодо коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу, суд приходить до висновку, що Чернігівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 виконано не в повному обсязі, а тому відповідачем протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2018 ВП № 54911600 з примусового виконання виконавчого листа № 2а/2570/40/2011, виданого 10.10.2017 Чернігівським окружним адміністративним судом.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 768,40 грн. згідно квитанції від 08.04.2020 та за подання апеляційної скарги на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 в розмірі 1921,00 грн. згідно квитанції від 03.03.2020, а також понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4600,00 грн. згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 06.05.2020 № б/н, від 01.12.2019 № б/н та від 13.07.2020 № б/н (а.с. 36, 116, 188, 190).

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2019, договір про надання правової допомоги від 01.12.2019 та акти прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 30.04.2020, від 02.06.2020, від 13.07.2020 (а.с. 13, 114, 115, 189,191).

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у загальному розмірі 4600,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною в частині часу їх виконання (9 год. 00 хв.). Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині написання адміністративного позову, написання клопотань, написання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви.

Разом з тим, як вбачається з актів прийому-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 30.04.2020 та від 13.07.2020 до вказаних актів було включено одну й ту ж саму роботу, а саме: написання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви.

Крім того, суд не вважає належним доказом понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 01.12.2019 № б/н, оскільки, як вбачається з її змісту, вона була виписана на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт від 02.06.2020, тобто акту, що був складений пізніше, без фактично отриманих послуг.

Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову, не вимагав значного обсягу юридичної та технічної роботи, тому суд вважає обґрунтованим, об`єктивним та таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 2000,00 грн.

З огляду на викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, тому на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір у розмірі 2689,40 грн. та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40003, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2018 ВП № 54911600, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2689,40 грн. та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 29.07.2020.

Суддя В.О. Непочатих