Справа № 160/11782/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії,
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" (далі - ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач протиправно застосував коефіцієнт зі значенням 3,0, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача при формуванні витягу від 14.03.2019 року, тому вважає зазначений витяг незаконним, який підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 27.11.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.08.2015 року між ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Товариство орендує земельну ділянку площею 0,3149 га за адресою м . Дніпро, вул . Дзержинського , 35 Д. Цільове призначення - землі житлової забудови, Код КВЦПЗ: 02.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
В 2017 році позивач, відповідно до змін Податкового кодексу України, застосував коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель в розмірі 106% та визначив нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка склала 6'305'494грн.21 коп., тому розрахунок орендної плати склав 5'948'579грн.44 коп.
В 2018 році, відповідно до змін Податкового кодексу України та згідно листа Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019, позивачем визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки в сумі 6'305'494грн.21 коп. та в декларації з орендної плати за землю на 2018 розраховано податкове зобов`язання у розмірі 3%, що складає 189'164грн.83 коп.
Оскільки в 2019 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки не змінювався, тому позивачем здійснено розрахунок як і у 2018 році.
Позивач не погоджується з отриманим витягом вважає невірний розрахунок нормативної грошової оцінки, який підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначені Закон України "Про оцінку земель" (далі - Закон №1378).
Статтею 5 Закону №1378 передбачено, що залежно від мети та методів проведення оцінка земель поділяється на такі види: бонітування ґрунтів; економічна оцінка земель; грошова оцінка земельних ділянок.
Грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.20 Закону №1378, за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
У відповідності до ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;
Відповідно до ч.3 ст.5 Закону №3613-VI, порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
Згідно з ч.1 ст.6 Закону №3613-VI, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 15 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, серед іншого, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру.
Згідно з ч.ч.1, 4 ст.9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
За приписами ч.1 ст.15 Закону №3613-VI, до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відповідно до п.б ч.2 ст.21 Закону №3613-VI, відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:
- на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;
- на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони).
Отже, з огляду на положення вищезазначених норм слідує, що Державний земельний кадастр містить відомості про цільове призначення земельних ділянок, які використовуються для визначення коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), який застосовується для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, відомості вносяться на підставі відповідної документації із землеустрою або на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності.
Проте, визначення цільового призначення земельної ділянки міститься у ст.1 Закону про землеустрій (Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003№ 858-IV), ним визнається використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Поняття «цільове призначення земельної ділянки» нерозривно пов`язане з поняттям «категорія земель». Так, у ст. 19 ЗКУ (Земельний кодекс України від 25.10.2001№ 2768-III) передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Отже, категорія- це основне цільове призначення кожної земельної ділянки. Всього на сьогодні існує дев`ять категорій земель:
1. сільськогосподарського призначення (глава 5 ЗКУ);
2. житлової та громадської забудови (глава 6 ЗКУ);
3. природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення (глава 7 ЗКУ);
4. оздоровчого призначення (глава 8 ЗКУ);
5. рекреаційного призначення (глава 9 ЗКУ);
6. історико-культурного призначення (глава 10 ЗКУ);
7. лісогосподарського призначення (глава 11 ЗКУ);
8. водного фонду (глава 12 ЗКУ);
9. промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (глава 13 ЗКУ).
У межах кожної категорії земель виокремлено декілька видів цільового призначення земель, Класифікація яких наразі затверджена наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548.
В її Загальних положеннях вказано, що Класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
Згідно із Класифікацією землі сільськогосподарського призначення поділені на чотирнадцять видів (коди 01.01-01.14); житлової забудови - на десять (коди 02.01-02.10), громадської забудови - на сімнадцять (коди 03.01-03.17); природно-заповідного фонду - на одинадцять (коди 04.01-04.11), землі іншого природоохоронного призначення мають один код - 05.00; землі оздоровчого призначення представлені кодами 06.01-06.04; рекреаційного призначення - кодами 07.01-07.05; історико-культурного призначення - 08.01-08.04; лісогосподарського призначення - 09.01-09.03; водного фонду - 10.01-10.12; землі промисловості - 11.01-11.05, транспорту - 12.01-12.11, зв`язку - 13.01-13.05, енергетики - 14.01-14.03, оборони - 15.01-15.10.
У Класифікації цільового призначення земель в окрему секцію (К) виділено Землі запасу, резервного фонду та загального користування, до яких віднесено:
· землі запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам (код 16.00);
· землі резервного фонду - землі, створені органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування у процесі приватизації сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій (код 17.00);
· землі загального користування - землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування (код 18.00);
· землі для цілей підрозділів 16.00 - 18.00 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (код 19.00).
А це означає, що одна й та ж земельна ділянка може відноситись одночасно, наприклад, і до земель сільськогосподарського призначення за кодом 01.05 - для індивідуального садівництва, і до земель запасу за кодом 16.00.
Кожен вказаний вище код (підрозділ) Класифікації і є тим самим видом використання земельної ділянки, про який йдеться у законодавстві (приміром, у ч. 5 ст. 20 ЗКУ), а також у правозастосовчій практиці. Тож можна стверджувати, що поняття «цільове призначення» та «вид використання» вживаються як синоніми.
У Витягах №03-07/230615/4 від 23.06.2015 та №03-07/210116/68 від 21.01.2016 у графі «назва земельної ділянки» зазначено - «житловий комплекс» (а.с.24, 36).
У Договорі оренди землі від 03.08.2015 року, укладеному між ТОВ "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" та Дніпропетровською міською радою, п.2.2. визначає цільове призначення земельної ділянки: 02. Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва) - (а.с.26).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України що є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.
Відтак, вимоги позивача про:
Як зазначено у рішенні вище, відповідно до ч.3 ст.5 Закону №3613-VI, порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
Згідно з ч.1 ст.6 Закону №3613-VI, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Статтею 15 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, серед іншого, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру.
Згідно з ч.ч.1, 4 ст.9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Тобто, в даному випадку, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області має виключну компетенцію в питаннях формування і видачі витягу на підставі нормативної грошової оцінки земель та технічної документації.
Суд не може своїм рішенням підмінювати рішення (компетенцію) державного органу (суб`єкта владних повноважень), який наділений, згідно діючого законодавства України, відповідними правами та обов`язками.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення про формування і видачу витягу на підставі нормативної грошової оцінки земель та технічної документації, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно сформувати і видати витяг на підставі нормативної грошової оцінки земель та технічної документації.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.77-78, 139, 241-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова