Справа № 761/41977/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Кузик О.С..,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Державна міграційна служба звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

23 липня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 25552, Державною міграційною службою подано доповнення до апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що, постанова від 06.09.2019 року ПН ЦМУ 005509, винесена першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Пустовіт О.О. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 203 КУпАП та постанова першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесені уповноваженим органом всупереч нормам чинного законодавства, адже на день складення протоколу та постанови від 06.09.2019 року термін дії довідки по звернення за захистом в Україні був продовжений 06.09.2019 року до 06.12.2019 року, крім того, відповідно до відповіді Генеральної прокуратури України від 02.04.2019 року вилучений під час досудового розслідування паспорт громадянки РФ ОСОБА_1 на час винесення спірних рішень знаходився у матеріалах кримінального провадження, що виключає умисел ОСОБА_1 (прямий чи непрямий) у вчиненні адміністративного правопорушення, як однієї з умов для притягнення правопорушника до відповідальності

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06.09.2019 року складений протокол про адміністративне правопорушення ПР ЦМУ 005509 про те, що 06.09.2019 року за адресою АДРЕСА_1 виявлено, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні. Із вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від надання пояснень відповідно до ст. 63 Конституції України, водночас зазначивши, що не визнає себе винуватою, оскільки перебуває в Україні через порушення кримінальної справи і залишити Україну не може (а.с.95-96).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О.Пустовіт вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. При цьому, зі змісту вказаної постанови вбачається, що 06.09.2019 року о 09.00 за адресою АДРЕСА_1 виявлено, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с.97-98).

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 13.09.2019 року звернулась до Голови ДМС України зі скаргою на постанову про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року (а.с.90-91).

Листом т.в.о. Голови ДМС України Науменко Н. від 28.09.2019 року було запропоновано ОСОБА_1 та її адвокату 03.10.2019 року з`явитись до ДМС для подачі додаткових письмових пояснень та документів які не були враховані ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області під час винесення постанови ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року (а.с.99).

04.10.2019 року, постановою першого заступника голови ДМСУ Наталією Науменко скаргу громадянки ОСОБА_1 від 13.09.2019 року на постанову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року, винесену стосовно неї першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О. Пустовітом, залишено без задоволення, а постанову ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року - без змін (а.с.100-102).

Обґрунтуванням залишення без змін постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О. Пустовіт слугувало встановлення Першим заступником Голови ДМС України Науменко Н.М. того, що посадові особи ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області при складанні протоколу та постанови 06.09.2019 року, відповідач керувався наступними фактами, зокрема: дата закінчення строку дії довідки про звернення за захистом, виданій ОСОБА_1 - 28.12.2019 року; відсутність у ОСОБА_1 інших документів, що підтверджують її право перебування в Україні; дата звернення до ЦМУ ДМС в м.Києві та Київської області - 06.09.2019 року. При цьому зауважено, що наявні в матеріалах справи копії листів з Генеральної прокуратури України про те, що паспорт громадянки РФ ОСОБА_1 знаходиться в матеріалах кримінального провадження, а також порушення стосовно неї кримінальної справи не спростовують факт її проживання без документів на право на проживання та не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.101-102).

Вважаючи вищевказані дії та винесені рішення протиправними, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з ч.1 ст. 203 КУпАП, яка передбачає порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1, 2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 5 ст. 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 203, 2031, 2041, 2042 і 2044 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Частиною 2 ст. 276 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 422, частиною першою статті 44, статтями 441, 106 1, 1062, 162, 172 10 - 172 20, 173, 1731, 1732, 178, 185, частиною першою статті 1853, статтями 1857, 18510, 18822, 203 - 2061, розглядаються протягом доби, статтями 146, 160, 1851, 2127 - 21220 - у триденний строк, статтями 461, 51, 513, 1669, 176 і 18834 - у п`ятиденний строк, статтями 101 - 103 цього Кодексу - у семиденний строк.

Зі змісту статті 283 КУпАП вбачається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Пунктом 3 ч.1 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Так, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Пустовіт О.О. вбачається, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом із тим, як вірно наголошено судом першої інстанції, весь зміст статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України і містить двадцять одну частину, тобто двадцять одну підставу для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, проте, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача та притягнення її до адміністративної відповідальності, не містить посилання на конкретну норму чинного законодавства (частину ст. 4 вказаного Закону), за порушення якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності.

При цьому, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області саме за продовженням дії довідки про звернення за захистом в Україні від 20.12.2018 року, строк дії якої на час звернення 06.09.2019 року - закінчився 28.12.2018 року.

Водночас, слід зазначити, що в день складання протоколу та постанови від 06.09.2019 року, термін дії вказаної довідки був продовжений 06.09.2019 року до 06.12.2019 року, про що свідчить відповідна відмітка на довідці (а.с. 93-94).

Однак, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, з посиланням на порушення всієї норми ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», - не в повній мірі відповідає змісту вже оскаржуваної постанови від 04.10.2019, оскільки вказана постанова містить посилання на Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та наявність довідки про звернення за захистом, як документу, що засвідчує законність перебування особи в країні, а також на строк її дії та порядку і підстав її продовження за зверненням іноземця.

Колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній постанові від 04.10.2019 року досліджувались обставини також притягнення до відповідальності позивача не за проживання в Україні без документів на право на проживання, а за проживання за документами, термін дії яких закінчився, що, в свою чергу, є різними підставами для притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на диспозицію ч.1 ст. 203 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Як вже зазначалось, термін дії довідки про звернення за захистом в Україні від 20.12.2018 року, був продовжений ОСОБА_1 06.09.2019 року до 06.12.2019 року (а.с. 93-94), що також спростовує підставу притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за проживання в Україні без документів на право на проживання.

При цьому, строки перебування іноземців та осіб без громадянства та процедура продовження строку перебування встановлені Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 15.02.2012 року №150 (надалі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Вимогами ч.2 статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.

При цьому, сторонами визнається, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000130, однією із обвинувачених по якому є ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до відповіді Генеральної прокуратури України від 02.04.2019 року на адвокатський запит, вбачається, що вилучений під час досудового розслідування паспорт громадянки РФ ОСОБА_1 на цей час знаходиться в матеріалах кримінального провадження (а.с.43, 44). Вказана обставина також сторонами не заперечується.

У свою чергу, відповідно до п. 12 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 року №363 (із відповідними змінами), оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа (додаток 6), у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою. У разі необхідності іноземцю чи особі без громадянства видається вкладний талон до паспортного документа.

При цьому, як було вказано, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Натомість, оскільки, гр. ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.2 статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перебуває на території України без правових підстав для виїзду із країни - до закінчення кримінального провадження, то, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 умислу (прямого або непрямого) на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, за вчинення якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, розгляд справи за участю представника Державної міграційної служби в м. Києві та Київської області Мельник М.М. (в якого відсутні повноваження на представлення інтересів ДМС (у зв`язку із заміною відповідача - ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області на належного - ДМС), колегія суддів вважає таким, що не тягне за собою скасування вірного по суті судового рішення, адже апелянтом помилко зазначено про розгляд справи у складі представника Мельника М.М., адже відповідно до вступної частини, розгляд справи відбувся у складі: головуючого судді Пономаренко Н.В. та за участі: секретаря, представників сторін. Крім того, відповідно до зворотніх повідомлень про вручення поштового відправлення ДМС було повідомлено про дату судового засідання, у зв`язку з чим останній не був позбавлений права забезпечити присутність свого повноважного представника, клопотань про відкладення розгляду справи матеріали справи не містять.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків