Справа № 640/16669/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Василенка Я.М.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суддя Келеберда В.І.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 30.07.2019 №КВ1311/1775/АВ/ТД/ФС-471 про накладення штрафу у розмірі 250 380,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказувала на те, що спірна постанова є протиправною, оскільки інспекційне відвідування проведене на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, який 14.05.2019 скасований рішенням суду. Крім того, зазначила, що надані письмові пояснення під час інспекційного відвідування невірно трактовані перевіряючими та підставі чого зроблено хибні висновки про наявність у позивача неофіційно оформлених працівників.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду від 21.02.2020 та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 в день проведення перевірки прийшла оформлюватися на роботу на посаду «адміністратор», проходила інструктаж, ознайомлювалася з правилами трудового розпорядку, технікою, разом з тим, ОСОБА_2 писала пояснення під диктовку інспекторів, які фактично здійснювали на неї тиск та диктували, що писати. На питання інспектора щодо кола посадових обов`язкові ОСОБА_2 було перелічено перелік обов`язків адміністратора, з якими її до цього ознайомила ФОП ОСОБА_1. та які будуть входити до її посадових обов`язків після оформлення, а не до оформлення. Щодо часу відпочинку заявник власноруч пояснила, що вона не є працівником ФОП ОСОБА_1 і не може мати вихідних днів або ж днів відпустки, на що інспектора Держпраці сказали написати, що остання проходить стажування. Щодо питання отримання заробітної плати, заявник пояснила власноруч, що заробітну плату не отримувала, оскільки заробітну плату дають за виконану роботу, а до роботи вона ще не приступила, оскільки лише прийшла влаштовуватись на роботу.

Апелянт, також, вказує, що оскаржувана постанова за своєю суттю суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було безпідставно поширено норми міжнародних Конвенцій на відносини, що такими конвенціями не регулюються.

27.07.2020 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Держпраці у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відзиві відповідач вказує, що хід проведення інспекційного відвідування було зафіксовано засобами відеотехніки і з відеозапису вбачається, що інспектором праці за робочим місцем було виявлено громадянку, яка представилась ОСОБА_2 , яка зазначила, що проходить стажування на посаді адміністратора у позивача другий тиждень, а також відмітила, що входить до її обов`язків.

Відповідач зазначає, що надана позивачем інформація категорично не відповідає дійсним обставинам справи, адже жодних погроз зі сторони інспекторів праці при відібранні пояснень, на адресу ОСОБА_2 не надходило і доказів, які підтверджували б такий факт апелянтом не надано.

Також, Головне управління Держпраці у Київській області вказує, що 16.07.2019 було відібрано пояснення у ФОП ОСОБА_1 , в яких вона зазначила, що ОСОБА_3 проходила у неї стажування в червні 2019 року на посаду адміністратора, 16.07.2019 ОСОБА_3 також було надано пояснення, в якому вона вказала, що працювала у творчій школі «Артхаус» на посаді куратора/адміністратора з 24 квітня 2019 року по 07 червня 2019 року, керівником була ОСОБА_4 , графік роботи був позмінно з 09:30 до 19:00 та з 14:00 до 22:00. Зазначила, що мала ключі та в першу зміну відкривала школу вона, оформлена не була, стажування ніяким чином не оформлювалось.

Враховуючи зазначене, позивачем було допущено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення з ними трудових відносин.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2019 на адресу Головного управління Держпраці у Київській області надійшла заява від громадянки ОСОБА_3 , в якій вона зазначила, що проходила стажування у творчій школі «Артхаус», усі офіційні документи були оформлені на ОСОБА_1 ; з 24.04.2019 по 27.06.2019 працювала неофіційно та отримувала заробітну плату в «конверті»; стажування офіційно оформлювати відмовились, обіцяли після місяця співпраці оформити трудовий договір, однак договір не підписали; заборгували оплату заробітної плати за 29 годин роботи (1450, 00 грн.); у цій школі працювали неоформлені працівники, заробітну плату отримували один раз на місяць.

ОСОБА_3 у заяві (скарзі) просила здійснити перевірку роботодавця з метою виявлення правомірності дій по відношенню до робітників.

Відповідно до наказу Головного управління від 15 липня 2019 року № 3537, направлення на проведення інспекційного відвідування від 15.07.2019 № 1311 та на підставі звернення громадянки ОСОБА_3 від 10.06.2019, Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1

17 липня 2019 року інспектором праці Чорій О.І. складений акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю ОСОБА_1 № КВ 1311/1775/АВ.

В ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що у порушення вимог частин ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України ОСОБА_2 працювала на посаді адміністратора на момент здійснення інспекційного відвідування знаходилася за своїм робочим місцем, ОСОБА_3 в червні працювала на посаді адміністратора; в порушення вимог ст. 253, 254, 256 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 не проводила сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та пенсійне забезпечення; ФОП ОСОБА_1 не було подано повідомлення про прийняття працівників на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку підприємства як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановленою формою. В порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 працівників допустили до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Постановою Управління Держпраці №КВ1311/1775/АВ/ТД/ФС-471 від 30.07.2019 за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування №КВ 1311/1775/АВ від 17.07.2019, за порушення вимог частини першої та третьої статті 24 Кодексу законів України про працю, що виразилось у неоформленні трудових відносин ФОП ОСОБА_1 з працівниками ОСОБА_2 , яка знаходилась під час відвідування на робочому місці та ОСОБА_3 , яка працювала протягом червня місяця, застосовано штраф у розмірі 250 380,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, вважаючи її такою, що порушує права та законні інтереси позивача, остання звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях позивача наявні ознаки порушень трудового законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю).

Згідно з абзацом сьомим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення

Відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до пункту 2 Постанови №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Позивач у позовній заяві зазначала про безпідставність перевірки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, проте, колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження у даній адміністративній справі є постанова про накладення штрафу уповноваженими особами Головного управління Держпраці у Київській області, щодо оскарження підстав перевірки або дій посадових осіб під час її проведення, позивач не зверталася.

У даному випадку дослідженню підлягає питання правомірності/неправомірності прийнятої відповідачем постанови про накладення на позивача штрафу з підстав наявності/відсутності фактів вчинення порушень законодавства про працю.

Так, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивачем 17.07.2019 було надано перевіряючим наступні документи (завірені копії): договір оренди від 25.02.2016 №01-02, витяг/довідка про реєстрацію в органах статистики, особові справи всіх працівників підприємства (в т.ч. заяви, накази про прийом на роботу, повідомлення ДФС; особові картки ф. II- 2), посадові інструкції працівників, штатний розпис, розрахунково-платіжні відомості та відомості про виплату заробітної плати працівникам з датою такої виплати, табелі обліку використання робочого часу, журнал з підписами працівників щодо проведення інструктажу з охорони праці, пояснення стосовно ОСОБА_3 .

Кількість офіційно оформлених найманих працівників у позивача згідно наданих документів станом на 17.07.2019 становить п`ять осіб.

Проте, під час проведення інспекційного відвідування 16.07.2019 за адресою ведення господарської діяльності позивача у творчій школі «Артхаус» посадовими особами відповідача виявлено факти допуску найманих працівників до виконання посадових обов`язків, без укладання трудових договорів (контрактів), оформлених наказами чи розпорядженнями та без подання повідомлення про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до контролюючого органу (ДФС) чим порушено частину першу статті 21, частину третю статті 24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII зі змінами та доповненнями, а також постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 зі змінами та доповненнями.

Під час проведення інспекційного відвідування проводилась інформаційно-роз`яснювальна робота щодо необхідності дотримання законодавства про працю та опитування персоналу щодо виконання ними функціональних обов`язків та роботи у позивача була опитана ОСОБА_2 , яка зазначила у письмовому поясненні, що є адміністратором у позивача, проходить стажування другий тиждень, і до її посадових обов`язків входить повідомляти учнів про заняття, за потреби телефонує про зміни планів школи. Заробітну плату не отримувала, так як знаходиться на стажуванні. Проте офіційно не працевлаштована. Також зазначено, що пояснення написано особисто в 14 годині 50 хвилин 16.07.2019.

Згідно наданих документів позивача 17.07.2019 встановлено, що наказом від 16.07.2019 № 3 позивачем ОСОБА_2 прийнято на роботу за трудовим договором на посаду адміністратора на умовах укладеного з нею трудового договору від 16.07.2019.

Заява на прийом на роботу ОСОБА_2 датована 16.07.2019.

Повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 подано до ГУ ДФС у м. Києві (Соломянський р-н.) - 16.07.2019. При цьому у зазначеному повідомленні зазначений час доставленого документу до ГУ ДФС у м. Києві (Соломянський р-н.) в 16:52:14 та зазначено час отримання 16.07.2019 в 16:53:26.

Інспекційне відвідування розпочато 16.07.2019 об 14:10. пояснення від працівника ОСОБА_2. отримано 16.07.2019 в 14:50, а повідомлення до ГУ ДФС у м. Києві (Соломянський р-н.) відправлено 16.07.2019 в 16:52:14.

Також, в ході інспекційного відвідування, позивач 16.07.2019 в письмовому пояснені зазначила, що в червні місяці в неї проходила стажування на посаду адміністратора ОСОБА_3 (яка подала скаргу від 12.06.2019 № Ф-2643), яка офіційно не була працевлаштована в зв`язку з тим, що проходила стажування, трудовий договір не заключався, заробітну плату позивач нараховувала ОСОБА_3 погодинно (а.с.56, т.1).

Отже, за висновками відповідача, в порушення вимог статей 253, 254, 256 Кодексу законів про працю України позивачем не проводилося стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та пенсійне забезпечення.

Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем законодавство про працю України.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у письмових поясненнях, зазначила що є адміністратором у позивача та проходить стажування другий тиждень. До її посадових обов`язків входить повідомляти учнів про заняття, за потреби телефонує про зміни планів школи. Заробітну плату не отримувала, так як знаходиться на стажуванні. Проте офіційно не працевлаштована. Письмові пояснення написані нею особисто під час інспектування та підписані о 14 годині 50 хвилин 16.07.2019.

З дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису зробленого інспектором під час інспекційного відвідування (а.с.61, т.1) встановлено, що ОСОБА_2 повідомила інспектору, що стажується на «адміністратора» другий тиждень, на запитання «чи виплачують зарплату?» не відповіла, виконує обов`язки адміністратора: показує людям (відвідувачам) куди пройти до аудиторії, коли наступне заняття, тощо.

Разом з тим, як зазначає відповідач, та не заперечує сама позивач, наказом від 16.07.2019 № 3 ОСОБА_2 прийнято на роботу за трудовим договором на посаду адміністратора на умовах укладеного з нею трудового договору від 16.07.2019. Заява на прийом на роботу ОСОБА_2 датована 16.07.2019. Повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 подано до ГУ ДФС у м. Києві (Соломянський р-н.) - 16.07.2019.

При цьому, у зазначеному повідомленні зазначений час доставленого документу до ГУ ДФС у м. Києві (Соломянський р-н.) в 16:52:14 та зазначено час отримання 16.07.2019 в 16:53:26, отже одразу після закінчення інспекційного відвідування.

Також в ході інспекційного відвідування позивач в письмовому пояснені не заперечувала що в червні місяці в неї проходила стажування на посаді адміністратора автор скарги від 12.06.2019 № Ф-2643 ОСОБА_3 та така офіційно не була працевлаштована в зв`язку з тим, що проходила стажування.

Водночас, слід зазначити, що у відповідності до вимог статті 26 Кодексу законів про працю України, який передбачає, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається та умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу, позивачем не надано наказів про проходження випробування вказаними особами.

Крім того, стажування при прийнятті на роботу законодавчо передбачено лише для певних категорій осіб. У всіх інших випадках роботодавець зобов`язаний оформити працівника на роботу за трудовим договором в установленому порядку з першого дня виконання ним трудових функцій.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №817/2331/16.

Враховуючи надані громадянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснення, колегія суддів вбачає наявність в діях позивача ознак порушень трудового законодавства.

Щодо посилань апелянта на процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Суб`єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення інспекційного відвідування перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб Держпраці до такого інспекційного відвідування.

Якщо ж допуск до проведення інспекційного відвідування відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень трудового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється Держпраці України.

Отже, саме на етапі допуску до інспекційного відвідування суб`єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість його призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе.

Водночас, допуск до інспекційного відвідування нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених Держпраці України чи її територіальним органом при призначенні та проведенні Інспекційного відвідування.

А відтак, позови суб`єктів господарювання, спрямовані на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок , інспекційних відвідувань тощо можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб Держпраці до інспекційного відвідування.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав суб`єктів господарювання, оскільки після проведення інспекційного відвідування права суб`єкта господарювання порушують лише наслідки його проведення.

Відтак, такі доводи колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів позивача відносно несвоєчасного повідомлення її про розгляд справи про накладення штрафу, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 Постанови №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно з пунктом 4 Постанови №509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У відповідності до пункту 6 Постанови №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пунктів 7-8 Постанови №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якої її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Отже, постанова про накладення штрафу складається за результатами розгляду справи про порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення. При цьому, про розгляд справи уповноважена посадова особа зобов`язана повідомити суб`єкта господарювання та роботодавця не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду.

Позивач вказує, що отримала повідомлення про розгляд справи 03.08.2019, яким повідомлено про дату розгляду - 30.07.2019, що позбавило її можливості на захист.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем повідомлення позивачу направлено 19.07.2019 (а.с.29-30, т.1).

Відповідно до пунктів 94-96 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв`язку за місцем обслуговування.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти. У разі вручення рекомендованих поштових відправлень, рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про надходження поштових відправлень з використанням абонентської поштової скриньки згідно з укладеним договором датою вручення вважається дата їх вкладення до скриньки.

Таким чином, повідомлення про розгляд справи надіслано більш ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу у відповідності до вимог пункту 6 Постанови №509.

Також, посилання позивача на окремі дефекти здійснення інспекційного відвідування не спростовують встановлених під час перевірки правопорушень і не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції, зважаючи на те, що трудові відносини між позивачем і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були оформлені належним чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача штрафні санкції.

Колегія суддів при цьому зауважує, що позивач не був позбавлений можливості укласти з зазначеними особами трудові договори чи цивільно-правові угоди, що передбачено чинним законодавством.

З урахуванням наведеного в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Я.М. Василенко

О.О. Беспалов