Справа № 201/14041/19
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.12.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (далі - відповідач), третя особа Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради у встановленні статусу та видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого» ОСОБА_1 та зобов`язати Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради встановити ОСОБА_1 статусу "члена сім`ї загиблого (померлого)" та видати посвідчення "члена сім`ї загиблого (померлого)".
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він як член сім`ї військовослужбовця, який помер через захворювання пов`язане з проходженням військової служби, має право на встановлення йому статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та отримання відповідного посвідчення. Однак, відповідач відмовив у наданні такого статусу на тій підставі, що ОСОБА_1 не знаходилася в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 . При цьому, позивач вказав, що рішенням суду встановлено факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
23.01.2020 від представника третьої особи надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що законних підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого не вбачається, оскільки ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2
27.01.2020 від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що встановлений за рішенням суду факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, не дає законних підстав вважати позивача дружиною ОСОБА_2 , оскільки єдиним документом, який підтверджує цей факт, могло бути лише свідоцтво про шлюб. З урахуванням чого управління не має законних підстав для встановлення статусу члена сім`ї загиблого та видачі відповідного посвідчення позивачу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з підстав невідповідності останньої вимогам ст. 161 КАС України.
06.05.2020 позивачем було усунуто недоліки визначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 у період з 01.09.2016 по 30.10.2016 приймав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької і Луганської областей.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок легенево-серцевої недостатньості.
Відповідно до витягу з протоколу № 319 від 09.08.2017 засідання Військово- лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцв захворювання солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 1984 р.н., яке призвело до смерті, пов`язане з проходженням військової служби.
Від спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої зареєстрований ОСОБА_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22.01.2018 у справі № 201/17863/17, яке набрало законної сили 22.02.2018, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з лютого 2012 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся із письмовою заявою до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради із заявою про видачу ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого в зоні проведення антитерористичної операції військовослужбовця, згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та додала до цієї заяви необхідний перелік документів.

Листом від 14.12.2018 за № 7546/01-08-01/07-18 відповідач повідомив позивача про те, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для встановлення ОСОБА_1 статусу «Член сім`ї загиблого», також відповідач зазначив про те, що у разі незгоди з прийнятим в управлінні рішенням заявник може звернутись до вищестоящої організації або до суду.

Не погодившись з відмовою відповідача від 14.12.2018, ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою в якій просила отримати статус «Члена сім`ї загиблого (померлого)» та видати відповідне посвідчення.

Однак, листом від 21.10.2019 № Д-497 Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації відмовив ОСОБА_1 у надані такого посвідчення, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 , він та позивач не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3551-ХІІ) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з абз. 8 п. 1 ст. 10 Закону Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У абзаці 16 пункту 1 зазначеної статті Закону № 3551-ХІІ визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб врегульовано Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2015 № 740 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).

У відповідності до абз. 5 п. 2 Порядку статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать, зокрема: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні (п. 3 Порядку).

За змістом пп. 4 п. 4 Порядку підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку є: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

У відповідності до п. 5, 6 Порядку для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Пунктом 7 Порядку визначено, що посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.

В преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу приписів підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 2011- XII), дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

У відповідності до п. 10 ст. 14 Закону № 2011-XII військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Пунктом 13 вказаної статті Закону № 2011-XII визначено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що форму та порядок видачі таких посвідчень встановлено постановою Кабінетом Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (далі - Постанова).

Згідно з абз. 1 п. 1 вказаної Постанови посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

У пункті 2 Постанови визначено Міністерству оборони забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Фактичною підставою для відмови відповідачем у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого та видачі відповідного посвідчення слугувало те, що згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22.01.2018 у справі № 201/17863/17, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання позивача із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з лютого 2012 до дня його смерті, тобто до 09.04.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 "У справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї")", під членом сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони за змістом пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" треба розуміти особу, що перебуває з суб`єктом права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони; веденням з ним спільного господарства. Такі ознаки (вимоги) застосовуються диференційовано при конкретному визначенні членів сім`ї, які мають право на названі пільги. Членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Статтею 151- 2 Конституції України проголошено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства та те, що рішенням суду від 22.01.2018, яке набрало законної сили, встановлено факт постійного проживання однією сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу в період з лютого 2012 до дня смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ведення спільного господарства, виховання спільної дитини - є підстави стверджувати, що позивач є членом сім`ї загиблого (померлого) ОСОБА_2 , на якого поширюється чинність Законів № 3551-ХІІ та № 2011-XII.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради встановити ОСОБА_1 статус "члена сім`ї загиблого (померлого)" та видати посвідчення "члена сім`ї загиблого (померлого)", суд звертає увагу на таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі «Посвідчення член сім`ї загиблого» є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача, тому суд може лише зобов`язати суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням висновків суду.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що наявні достатні правові підстави для відновлення порушеного права позивача, шляхом зобов`язання Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради повторно розглянути питання щодо встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі їй «Посвідчення член сім`ї загиблого», з урахуванням висновків суду.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду з цим позовом та, як наслідок, необхідністю залишити позовну заяву без розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1, 2 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 14.12.2018 за № 7546/01-08-01/07-18 була отримана позивачем 20.09.2019, що відповідачем не спростовано, більш того, після отримання означеної відповіді, позивач 16.10.2019 звертався до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

При цьому, згідно штемпеля на позовній заяві, позивач звернувся до суду 20.12.2019, тобто у межах шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

Отже, доводи відповідача про необхідність залишити позовну заяву без розгляду не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому відхиляються судом, як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради у встановленні статусу та видачі посвідчення «Члена сім`ї загиблого» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі їй «Посвідчення члена сім`ї загиблого», з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (49005, м. Дніпро, вул. Жуковського, 39/41, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 08 липня 2020 року.

Суддя А. Ю. Рищенко