Справа № 500/650/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/650/20

20 липня 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача Джус О.В.,

представника відповідача Смаль Г.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок до пенсії по інвалідності, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.09.2019, згідно трудової книжки УКР № 1446531 та архівних довідок, виданих архівним відділом Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 06.09.2019 звернулася до відповідача зі заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії по інвалідності на підставі архівних довідок № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018, які видані архівним відділом Бережанської РДА Тернопільської області. Однак, відповідач листом від 10.09.2019 № 652/Ш-11 відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що такі довідки не можуть братися до уваги, так як у зазначених довідках не вказано повністю "по - батькові" позивача, що не дає можливості вірно ідентифікувати особу.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки відмова у перерахунку пенсії по інвалідності на підставі зазначених архівних довідок порушує її право на розмір пенсії. Водночас, позивач звернула увагу суду на те, що вона не може нести відповідальність за дотримання правил внесення записів до книг обліку розрахунків по оплаті праці.

Ухвалою суду від 10.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі сторонам клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

01.04.2020, у встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач 06.09.2019 звернулася до відповідача зі заявою щодо надання роз`яснень чому не приймаються архівні довідки № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018 для перерахунку пенсії. У зв`язку з чим відповідач дане звернення розглядав відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а тому відповідь від 10.09.2019 № 652/Ш-11 носить лише роз`яснювальний та інформаційний характер. При цьому жодним чином не носить ніяких правових наслідків для позивача та не являється підставою для звернення до суду.

Щодо незарахування позивачу період роботи з 01.06.1987 по 06.02.1997 на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького, відповідач зазначив, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Таким чином, оскільки позивач при призначені пенсії не надала жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача за вказаний період роботи, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 01.06.1987 по 06.02.1997.

Додатково звернула увагу суду на те, що позивачу період з 18.01.1985 по 18.01.1989 зарахований до страхового стажу, як догляд за дітьми до досягнення трирічного віку, на підставі свідоцтв про народження дітей (арк. справи 30-32).

Ухвалою суду від 07.04.2020 вирішено проводити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до статті 262 КАС та призначено у справі судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила позовні вимоги задовольнити (арк. справи 43-46).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з мотивів, викладених у відзиві на позов, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачу на підставі поданої заяви була призначена пенсія по інвалідності з 02.07.2018 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

При цьому період роботи з 01.06.1987 по 06.02.1997 на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу, мотивуючи тим, що позивач при призначені пенсії не надала жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача за вказаний період роботи.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачу період з 18.01.1985 по 18.01.1989 зарахований до страхового стажу, як догляд за дітьми до досягнення трирічного віку.

Надалі, позивач 06.09.2019 звернулася до відповідача зі заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії по інвалідності на підставі архівних довідок № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018, які видані архівним відділом Бережанської РДА Тернопільської області (арк. справи 14-20).

Відповідач листом від 10.09.2019 № 652/Ш-11 відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що такі довідки не можуть братися до уваги, так як у зазначених довідках не вказано повністю "по - батькові" позивача, що не дає можливості вірно ідентифікувати особу (арк. справи 21).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, порядок підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як підтверджується трудовою книжкою позивача, остання, зокрема у період з 01.06.1987 по 06.02.1997 працювала на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького (арк. справи 10-12).

Водночас, суд встановив, що Рогачинський склотарний завод до 18.11.1992 був структурним підрозділом колгоспу ім. Б.Хмельницького, а з 18.11.1992 по 06.02.1997 завод був структурним підрозділом селянської спілки ім. Б.Хмельницького, про що свідчить відповідна довідка Бережанської РДА від 24.06.2020 № 03-02/208.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що зазначений період роботи позивача підтверджується трудовою книжкою останньої. При цьому, суд звертає увагу на те, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, відповідно до пункту 4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, твердження відповідача у відзиві на те, що підставою для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу період робити з 01.06.1987 по 06.02.1997 слугувало те, що позивач при призначені пенсії не надала жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача за вказаний період роботи, є хибним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та статті 48 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи те, що позивачу період з 18.01.1985 по 18.01.1989 зарахований до страхового стажу, як догляд за дітьми до досягнення трирічного віку, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку з метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 19.01.1989 до 05.02.1997 на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького.

Водночас, на підставі підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Суд встановив, що архівними довідками № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018, які видані архівним відділом Бережанської РДА Тернопільської області підтверджується те, що позивач працювала, зокрема у період з 19.01.1989 до 05.02.1997 на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького, за що отримувала відповідну зарплату (арк. справи 14-20).

При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що підставою для відмови позивачу щодо обчислення їй пенсії з урахуванням зазначених довідок слугувало те, що в зазначених довідках не вказано повністю "по - батькові" позивача, оскільки трудовою книжкою позивача підтверджується, що вона працювала у зазначений період на Склотарному заводі колгоспу імені Б.Хмельницького, а тому неналежний порядок ведення та заповнення тої чи іншої документації з вини адміністрації підприємства (установи) не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії, в тому числі обчислення такої пенсії з урахуванням відповідних довідок про заробіток.

Водночас, частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органам Пенсійного фонду надано право та можливість вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідач не надав, а суд не здобув доказів, які б свідчили, що орган Пенсійного фонду, відмовляючи позивачу щодо обчислення їй пенсії з урахуванням довідок № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018 з підстав не зазначення у таких довідках повного ім`я (по - батькові) позивача, вчинив в межах наданих повноважень будь - які дії щодо здійснення відповідної перевірки обґрунтованості видачі зазначених довідок, чим не дотримав частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу щодо обчислення їй пенсії з урахуванням довідок № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009, пункт 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Водночас, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, відповідно до статті 245 КАС, підлягають задоволенню шляхом:

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.01.1989 до 05.02.1997 та здійснити перерахунок пенсії по інвалідності з 06.09.2019 згідно трудової книжки УКР № 1446531 та архівних довідок, виданих архівним відділом Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018.

Частиною першою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.01.89 до 05.02.1997 та здійснити перерахунок пенсії по інвалідності з 06.09.2019 згідно трудової книжки УКР № 1446531 та архівних довідок, виданих архівним відділом Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області за № 263 від 20.07.2018, № 264 від 24.07.2018 та № 260 від 18.07.2018.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати на суму 840 (вісімсот сорок) гривень 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.07.2020.

Реквізити учасників справи: позивач ОСОБА_1 (місце проживання: с. Волиця, Бережанський район, Тернопільська область, 47541, РНОКПП: НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.