Справа № 200/4240/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року справа №200/4240/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (повний текст складено 28 травня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/4240/20-а (суддя І інстанції - Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій відповідача протиправними щодо припинення виплат щомісячних страхових виплат з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити страхові виплати за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року. Крім того, позивач просив звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачеві протиправно припинена виплата, а в подальшому не було виплачено заборгованість зі страхових виплат за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 200/4240/20-а позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року. Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 , за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності 10 відсотків безстроково.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Горлівка Донецької області), а фактичним місцем проживання/перебування є підконтрольна українській владі території смт. Дробишево Донецької області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 лютого 2020 року № 1442-.

За статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку у Відділенні ВД ФССНВВП у місті Артемівську та отримував страхові платежі з жовтня 2014 року по червень 2015 року; з лютого 2020 року позивач перебуває на обліку у Лиманському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та з цього місяця йому відновлено виплату страхових платежів.

Отже, позивачеві не виплачено страхові платежі за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року.

Виплата страхових платежів припинена на підставі постанови Відділення ВД ФССНВВП у місті Артемівську від 14 грудня 2016 року № 0503/8479/8479/11: ОСОБА_1 знятий з обліку у зв`язку з закінченням терміну довідки внутрішньо переміщеної особи, страхові виплати припинено з 01 липня 2015 року.

Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV(далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIVстрахові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону № 1105-XIVстрахові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком […].

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи приписи наведених нормзакону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково.

Судом встановлено, що страхові виплати за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року не виплачені позивачеві, що є порушенням вимог частин п`ятої, сьомої статті 47 Закону № 1105-XIV, оскільки ці виплати зупинені органами Фонду соціального страхування України та не отримані ОСОБА_1 за відсутності його вини.

Неможливість покладення на позивача відповідальності за неотримання страхових виплат підтверджується наступним.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IVвстановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу змісту статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VIIслідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або «інші права», не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до преамбули вказаного Закону ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

У спорі між сторонами цієї справи наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, орган Фонду соціального страхування України, не виплачуючи ОСОБА_1 страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на приписи частини четвертої статті 47 Закону № 1105-XIV, якою передбачено обмеження одержання виплат за минулий час трьома роками з дня звернення за їх одержанням, оскільки з підстав, наведених вище, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина сьома статті 47 Закону № 1105-XIV.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплат щомісячних страхових виплат за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги про:

зобов`язання відповідача нарахувати страхові виплати за період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року;

зобов`язання відповідача виплатити страхові виплати за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язання відповідача виплатити страхові виплати за періоди з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року та з 01 липня 2015 року по 31 січня 2020 року підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

В частині вимог щодо зобов`язання нарахувати страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року, рішення суду позивачем не оскаржується, а тому з урахуванням частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційним судом не переглядаються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 200/4240/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року у справі № 200/4240/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко