Справа № 480/162/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р.Справа № 480/162/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 03.03.20 року по справі № 480/162/20

за позовом ОСОБА_1

до Департамент захисту економіки Національної поліції України , Національна поліція України

про скасування наказу,поновлення на посаді,зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України, в якій просить скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05.12.2019 р. № 411 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Сумській області зі служби в поліції згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням чисельності штатів або проведенням організаційних заходів) як такий, що виданий з порушенням норм чинного законодавства; поновити її на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України або на посаді в Національній поліції Україні, рівнозначній тій, яку обіймала до незаконного звільнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України та яка відповідає рівню її кваліфікації, досвіду, діловим і особистим якостям, спеціальному званню - майор поліції - в органах Національної поліції України, та зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України, а якщо це неможливо (у зв`язку із внесенням в ЄДР запису про припинення Департаменту захисту економіки Національної поліції України), то зобов`язати Національну поліцію України відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України виконати свій обов`язок щодо працевлаштування її на іншу рівноцінну за фахом посаду (яка відповідає рівню її кваліфікації, досвіду, діловим і особистим якостям, спеціальному званню - майор поліції) для служби в органах поліції.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05 грудня 2019 року № 411 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Сумській області. Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Департамент захисту економіки Національної поліції України, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи Департаменту, які підтверджують, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 841 "Про ліквідацію територіального органу Національної поліції" в Департаменті здійснюється саме процес ліквідації, а не реорганізації, що процеси і юридичні наслідки реорганізації і ліквідації юридичної особи різні за своєю суттю, бо ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки, а вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується на відміну від реорганізації - при якій юридична особа також припиняється, однак відповідно до вимог законодавства, юридична особа, що припиняється в результаті реорганізації, має правонаступника, до якого переходять всі майно, права та обов`язки. Отже, за рішенням Уряду підрозділ НПУ, який розслідував економічні злочини - Департамент, ліквідований, а не реорганізований, функціями з розслідування економічних злочинів планується наділити новий орган, Службу фінансових розслідувань або Бюро економічної безпеки, який на сьогодні ще не створений, однак в Законі України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" вже передбачені видатки на створення такого органу, у зв`язку з чим правонаступник Департаменту на сьогодні відсутній. Вищезазначене свідчить про здійснення в Департаменті саме процесу ліквідації, однак судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надано оцінки зазначеним аргументам Департаменту, а в рішенні не зазначено мотивів їх відхилення. Стверджує, що у відповідності до вимог законодавства і на виконання пункту 2.3 Плану заходів з ліквідації Департаменту захисту економіки, затвердженого Наказом Департаменту від 30.09.2019 № 758, поліцейських Департаменту, в тому числі і ОСОБА_1 , було письмово попереджено про ліквідацію Департаменту і про наступне припинення служби та вивільнення. Також, згідно з вимогами законодавства та на виконання пункту 2.4 Плану заходів Департаментом подано до Печорської районної філії Київського міського центру зайнятості Державного центру зайнятості звітність "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" за формою № 4-ПН. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги належним чином оформлені акти про відмову від запропонованих посад, складених посадовими особами органів поліції кожен у кількості трьох осіб, а взято до уваги усні твердження позивачки, які жодним чином не підтверджені, тим самим, на думку Департаменту, стверджуючи, що посадові особи, як ГУНП в Сумській області, так і УСР в Сумській області, безпідставно, без наявних причин склали відповідні акти, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 особисто в приміщенні УСР в Сумській області у присутності трьох посадових осіб пропонувалися зазначені в акті посади, однак вона від них відмовилася, ставити підпис про ознайомлення або про відмову від підпису позивачка також відмовилася. Враховуючи, що у суду першої інстанції виникли сумніви в достовірності акта від 29.11.2019 № 189/55/117/01-2019 про ознайомлення з некомплектом по ГУНП в Сумській області, але судом в порушення вимог КАС України не було здійснено виклик з власної ініціативи осіб, що складали цей акт для допиту в якості свідків у цій судовій справі, відповідач в апеляційній скарзі просить здійснити виклик у судове засідання в апеляційному провадженні осіб, що складали вказаний акт для допиту у якості свідків з метою встановлення дійсних обставин у справі.

На переконання Департаменту, напис на звороті оригіналу витягу з наказу про звільнення трактується судом невірно, оскільки позивач зазначила в цьому написі не про факт не пропонування їй вакантних рівнозначних посад взагалі, а про ненадання їй переліку всіх вакантних рівнозначних посад, а такі різні трактування напису відповідно вплинули на правильність вирішення справи по суті. Тобто, фактично позивачка не погодилася із запропонованими їй вакантними рівнозначними посадами в ГУНП в Сумській області тому, що вважає, що їй мають бути запропоновані всі вакантні посади лише в конкретних підрозділах Національної поліції України - Департаменті внутрішньої безпеки та/або Департаменті стратегічних розслідувань.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходила службу в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 841 "Про ліквідацію територіального орану Національної поліції" ліквідовано, як юридичну особу публічного права, Департамент захисту економіки Національної поліції України, як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Наказом Національної поліції України від 23.09.2019 № 939 утворено ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки.

02.10.2019 позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією.

Відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 312 о/с від 09.10.2019 позивачці надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 18 Закону України "Про відпустки" з 11 жовтня 2019 року по 11 серпня 2022 року.

У зв`язку з ліквідацією Департаменту захисту економіки і скороченням всіх посад, на виконання вимог ст. 184 КЗпП України Департаментом направлено до Голови Національної поліції доповідну записку стосовно розгляду питання щодо працевлаштування на вакантні рівнозначні посади вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років. Головою Національної поліції доручено керівникам ГУНП в областях вжити заходів щодо працевлаштування осіб зазначеної категорії.

03.12.2019 т.в.о. начальника управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки направлене подання голові ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки на звільнення позивача .

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України №411 о/с від 05.12.2019 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" .

Не погодившись із наказом про звільнення, позивачка звернулася до суду з вимогами про скасування наказу та поновлення її на тій же або рівнозначній посаді.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом захисту економіки Національної поліції України не дотримані гарантії обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та не виконаний обов`язок по працевлаштуванню позивача, відтак наказ №411 о/с від 05.12.2019, яким позивача звільнено зі служби є протиправним і підлягає скасуванню, а позивачка підлягає поновленню на посаді, з якої була протиправно звільнена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновленння на іншій рівнозначній посаді в Національній поліції України, зобов`язання Департаменту захисту економіки Національної поліції України або Національної поліцію України виконати обов`язок по працевлаштуванню позивача на іншу рівнозначну посаду, суд першої інстанції виходив з того, що саме Департаментом захисту економіки Національної поліції України, який на час розгляду справи не ліквідований, має бути відновлене порушене право позивача.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів враховує, що позивачкою рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку законності та вмотивованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволенні позову , виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 580-VIII), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію». Відповідно до ч.1 ст.59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Гарантії професійної діяльності поліцейського закріплені у статті 62 Закону, зокрема, пунктом 5 частини 10 передбачено, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Водночас, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, що питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема, вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За приписами частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Тобто, зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Таким чином, під час перебування особи, визначеної законодавством у відпусті для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, остання не може бути кандидатом на звільнення, крім випадків повної ліквідації підприємства. Проте, якщо підприємство ліквідується звільнення таких працівників допускається з обов`язковим працевлаштуванням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент прийняття відповідачем спірного наказу про звільнення позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а отже, у відповідності до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, мала право на обов`язкове працевлаштування, що не було враховано відповідачем при її звільненні, та призвело до порушення її конституційного права на працю, передбаченого ст. 43 Конституції України.

Предметом судового розгляду в межах цієї справи є з`ясування обставин того, чи було дотримано відповідачем порядок звільнення позивачки та чи було вжито відповідачем заходів до обов`язкого працевлаштування позивачки, як це передбачено ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством не деталізовано вимогу статті 184 КЗпП про обов`язкове працевлаштування такої категорії осіб. В той же час в системному тлумаченні з нормами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України можна дійти висновку, що вимога про обов`язкове працевлаштування має розумітися таким чином, що роботодавець повинен здійснити всі можливі від нього заходи задля запобігання звільнення з роботи жінок, які мають дітей віком до трьох років, та у зв`язку з цим запропонувати всі наявні на підприємстві вакансії, які відповідно до наявної кваліфікації може обійняти така особа.

З огляду на матеріали справи, на виконання пункту 2.3 Плану заходів з ліквідації Департаменту захисту економіки, затвердженого Наказом Департаменту від 30.09.2019 № 758, поліцейських Департаменту, в тому числі і ОСОБА_1 , було письмово попереджено про ліквідацію Департаменту і про наступне припинення служби та вивільнення. Також, згідно з вимогами законодавства та на виконання пункту 2.4 Плану заходів Департаментом подано до Печорської районної філії Київського міського центру зайнятості Державного центру зайнятості звітність "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" за формою № 4-ПН.

В апеляційній скарзі ГУНП в Сумській області наголошує, що позивачці були запропоновані посади для переведення, однак ОСОБА_1 відмовилася від них, на підтвердження чого було складені акти про ознайомлення з некомплектом, що, на думку відповідача, підтверджує вжиття ним всіх необхідних заходів для працевлаштування позивачки, яке не відбулося саме внаслідок її не згоди з запропонованими вакансіями.

Так, в апеляційній скарзі заявник стверджує, що згідно з актом від 21.11.2019 № 5984/12/02-2019 про ознайомлення з некомплектом по ГУНП в Сумській області відповідно до вимог доповідної записки голови ліквідаційної комісії Департаменту та візи Голови НПУ було визначено, що станом на 21.11.2019 в ГУНП в Сумській області наявна була лише одна вакантна посада категорії «цивільний персонал» - слюсар з ремонту автомобілів автотранспортного відділення ЦЗ ГУНП. Під час складення акту ОСОБА_1 до ГУНП не прибула, що підтверджується копією акта, що міститься в матеріалах справи.

Згідно з актом від 29.11.2019 № 189/55/117/01-2019 про ознайомлення з некомплектом по ГУНП в Сумській області у зв`язку з ліквідацією Департаменту та скороченням всіх його посад, позивачку ознайомлено з некомплектом в ГУНП в Сумській області станом на 29.11.2019 та запропоновані посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області; оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку ГУНП в Сумській області; старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління ГУНП в Сумській області; та інші посади згідно наявного некомплекту ГУНП в Сумській області. ОСОБА_1 від посад згідно наявного некомплекту в ГУНП в Сумській області станом на 29.11.2019 відмовилась, що підтверджується копією акта від 29.11.2019.

З посиланням на досліджені вище докази, заявник апеляційної скарги стверджує, що ним в повній мірі виконано свій обов`язок по пропонуванню всіх наявних в ГУ НП в Сумській області посад. В свою чергу, оскільки позивачка від запропонованих вакансій відмовилася, її звільнення з посади було правомірним.

Водночас, як встановлено в межах розгляду цієї справи фактично позивачка не погодилася із запропонованими їй вакантними рівнозначними посадами в ГУНП в Сумській області тому, що вважає, що їй мають бути запропоновані всі вакантні посади в тому числі в конкретних підрозділах Національної поліції України - Департаменті внутрішньої безпеки та/або Департаменті стратегічних розслідувань.

Отже, задля правильного вирішення спору в цій справі з`ясуванню підлягають питання чи виконав відповідач повністю свій обов`язок із пропонування всіх наявних вакантних посад в державному органі та чи був в нього обов`язок пропонувати вакансії, що були наявні в новостворених підрозділах Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України і Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про відсутність у нього обов`язку пропонування вказаних вище вакансій, аджде з аналізу завдань зазначених підрозділів Національної поліції України вбачається, що завдання покладені на Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України і Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України не містять завдань, які були покладені на Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апелянта суперечать заявленим вище аргументам про те, що за рішенням Уряду підрозділ НПУ, який розслідував економічні злочини - Департамент, ліквідований, а не реорганізований, функціями з розслідування економічних злочинів планується наділити новий орган, Службу фінансових розслідувань або Бюро економічної безпеки, який на сьогодні ще не створений, у зв`язку з чим правонаступник Департаменту на сьогодні відсутній.

Тобто, стверджуючи про те, що позивачці неможливо запропонувати вакантні посади в новостворених підрозділах Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України і Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з підстав того, що такі органи не мають завдань, які були покладені на Департамент захисту економіки Національної поліції України, відповідач з інтервальним проміжком часу в 8 днів (21.11.2019 та 29.11.2019) пропонує позивачці спочатку таку посаду як слюсара з ремонту автомобілів, та вже потім, зокрема, посаду слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, які в свою чергу так само не мають жодного відношення до завдань, якими був наділений ліквідований підрозділ Департаменту захисту економіки.

Конструкція згаданих вище правових норм дає підстави для висновку, що хоча жодний із структурних підрозділів Національної поліції не наділений завданнями ліквідованого підрозділу Департаменту захисту економіки, вказане не виключає у відповідача обов`язок працевлаштувати позивачку як матір, що має дитину віком до рьох років, та для виконання такого обов`язку позивачці необхідно запропонувати всі наявні на підприємстві вакансії, в тому числі в новостворених підрозділах Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України і Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, які може зайняти позивачка в межах наявної кваліфікації, а не тільки ті, які без жодного обгрунтування були запропоновані позивачці.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивачки в частині недотримання гарантій, передбачених частини третьої статті 184 КЗпП України, адже надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі стосовно відсутності обов`язку у вжитті заходів щодо працевлаштування позивача, у зв`язку з тим, що жодний із структурних підрозділів Національної поліції України не є правонаступником Депатаменту захисту економіки, то суд апеляційної інстанції відхиляє дані доводи з огляду на таке.

Правова позиція стосовно закріпленого обов`язку відповідача щодо вжиття заходів по працевлаштуванню працівника у випадку ліквідації висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

З огляду на приписи ч.2 ст.77 КАС України, суд вважає, що під час розгляду цієї справи відповідачами не надано жодних належних доказів, які б підтверджували пропонування позивачу всіх наявних вакантних посад в органах Національної поліції і його відмови від цих посад.

У аспекті спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу на те, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад, виникають підстави звільнення особи за скороченням штатів. Оскільки відповідачем не було запропоновано всі наявні вакантні посади незалежно від того, якими завданнями наділений той структурний підрозділ, в якому знаходиться така посада, доводи заявника апеляційної скарги про вжиття ним всіх необхідних заходів таких як подання до Печорської районної філії Київського міського центру зайнятості Державного центру зайнятості звітність "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" за формою № 4-ПН, та наявність належним чином оформлених актів про відмову від запропонованих посад, складених посадовими особами органів поліції кожен у кількості трьох осіб, не мають жодного правового значення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено процедуру звільнення позивачки в частині недотримання гарантій, передбачених частиною третьою статті 184 КЗпП України та відсутності доказів обізнаності позивача із переліком усіх наявних вакантних посад в органі поліції, що унеможливило встановити наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі.

Дана правова позиція щодо застосування норм матеріального права узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №821/73/16.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують. Крім того , доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі № 480/162/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 27.07.2020 року