Справа № 120/2740/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 липня 2020 р. Справа № 120/2740/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Чернілевської Р.В.,

представника відповідача: Паламарчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов

в с т а н о в и в :

23.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у провадженні відповідача перебувало виконавче провадження №47071919 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 127/19178/13-ц від 17.03.2015 року.

Позивач вказав, що у вересні 2018 року домовився зі стягувачем про добровільне погашення всієї заборгованості за кредитними договорами № 010/03-11/722 від 30.11.2007 року та № 010/03-11/291 від 14.11.2008 року до грудня 2019 року.

11.06.2020 року державним виконавцем, на підставі листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 140/2/263 від 10.06.2020 року про виконання боржником судового рішення, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47071919. Пунктом 2 цієї Постанови вказано зареєструвати в автоматизованій системі виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 273721,77 грн.

12.06.2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62330854 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2015 року в розмірі 273721,77 грн.

Позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з нього виконавчого збору, оскільки виконавчі дії зі стягнення заборгованості ним не вчинялися, а заборгованість у виконавчому провадженні №47071919 погашено добровільно, шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача.

Вищевикладене зумовило позивача звернутись з цим позовом до суду, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (правонаступник - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)) щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 47071919 від 09.04.2015 року.

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (правонаступник - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)) Паламарчука В. В. про стягнення виконавчого збору ВП № 47071919 від 09.04.2015 року.

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Паламарчука В. В. про відкриття виконавчого провадження №62330854 від 12.06.2020 року.

Крім того, 23.06.2020 року позивачем подано заяву про забезпечення його позову до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 26.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахування особливостей провадження визначених ст. 287 КАС України. Розгляд справи призначено на 22.07.2020 року. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 47071919 та № 62330854.

21.07.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що 01.04.2015 року державним виконавцем, на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 04.11.2010 року), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження якою надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 08.04.2015.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 04.11.2010 року) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувана та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувана. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Враховуючи вимоги ст. 28 цього Закону, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Також представник відповідача вказала, що з метою звернення стягнення на заставне майно боржника державним виконавцем здійснено його опис та арешт.

Крім того, державним виконавцем накладався арешт на рахунки боржника з яких примусово стягнуто 37527,61 грн. Після відрахування витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на рахунок стягувача перераховано 29099,83 грн.

11.06.2020 року державним виконавцем, на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47071919.

Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 02.06.2016 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи положення статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», 12.06.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 62330854 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 47071919 від 09.04.2015 року.

Також представник відповідача вказала, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність постанови про стягнення з нього виконавчого збору, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 62330854 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 47071919 від 09.04.2015 року вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, просила у задоволенні адміністративного позову відмовити.

21.07.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 16.07.2020 року представником відповідача надано матеріали виконавчого провадження №47071919 та 62330854.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 22.07.2020 року для надання позивачу можливості повідомити суд про підстави пропуску звернення до суду, в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2015 року, в судовому засіданні оголошено перерву до 27.07.2020 року.

24.07.2020 року позивачем подано пояснення щодо причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року позовні вимоги в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 09.04.2015 року залишено без розгляду.

У судовому засіданні 27.07.2020 року позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково представник позивача вказала на положення п. 7 Перехідних Положень Закону України №1404, згідно яких виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

В провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження №47071919 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №127/19178/13-ц від 17.03.2015 року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року у справі №127/19178/13-ц вирішено стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за кредитними договорами № 010/03-11/722 від 30.11.2007 року, № 010/03-11/291 від 14.11.2008 року в сумі 3762663,51 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн.

01.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №127/19178/13-ц від 17.03.2015 року, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 08.04.2015 року.

01.04.2015 року відповідачем винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника та заборонено здійснювати його відчуження.

09.04.2015 державним виконавцем в порядку ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом, що складає 376631,75 грн.

14.04.2015 року відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника, в межах суми 3766317,51 грн.

28.08.2015 року державним виконавцем описано та арештовано майно ОСОБА_1

02.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

11.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

19.07.2016 року відповідачем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

18.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

21.02.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно розпорядження в.о. начальника відділу примусового виконання рішень №47071919 грошові кошти у сумі 25197,53 грн., що надійшли 01.04.2019 року та 12330,08 грн., що надійшли 04.04.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум про примусовому виконанні виконавчого документа №127/19178/13-ц виданого 17.03.2015 року, 29099,83 грн., перераховано на корить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується платіжним дорученням №996 від 11.04.2019 року.

Протягом 2019 - 2020 років ОСОБА_1 сплачено виконавчого збору за виконавчим листом №127/19178/13-у виданого 17.03.2015 року у розмірі 100000 грн., що підтверджується виписками по рахунку від 29.05.2019 року, 13.06.2019 року, 11.07.2019 року, 21.08.2019 року, 30.09.2019 року, 28.10.2019 року,08.11.2019 року, 20.12.2019 року, 30.01.2020 року та 06.02.2020 року.

15.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив, винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2020 року про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконання.

11.06.2020 року державним виконавцем, на підставі п. 9 частини першої ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47071919.

Пунктом 2 цієї Постанови вказано, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №47071919 від 09.04.2015 року в сумі 376631,76 грн., (залишок нестягнутої суми виконавчого збору становить 273721,77 грн.) не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження зареєструвати в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, який підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

12.06.2020 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62330854 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №47071919 від 09.04.2015 року у розмірі 273721,77 грн.

Вважаючи дії державного виконавця при винесенні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 09.04.2015 року у ВП № 47071919 протиправними, а постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2020 року № 62330854 з виконання постанови від 09.04.2015 року у ВП №47071919 такою, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606 в редакції чинного Закону станом на час відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого Вінницьким міським судом Вінницької області №127/19178/13-ц від 17.03.2015 року) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вже встановлено судом, 01.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №127/19178/13-ц від 17.03.2015 року, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 08.04.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника-фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

09.04.2015 державним виконавцем, в порядку ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % від суми що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Аналізуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідають приписам частини 1 статті 28 Закону №606.

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404 (далі - Закон № 1404), згідно з яким примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 3 статті 40 Закону 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 4 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Системний аналіз вищевикладеного дає підстави для обґрунтованого висновку, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

При цьому, якщо постанова про стягнення виконавчого збору винесена, однак, виконавчий збір не стягнуто, вона не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, на підставі якого, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації.

Враховуючи, що виконавче провадження № 47071919 закінчено на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону 1404 та виконавчий збір не стягнуто, дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, на переконання суду, помилковими є також трактування представником позивача положень п.7 Розділу XIII Закону №1404, як обґрунтування своєї правової позиції заявленого позову.

Відповідно до п.7 Розділу XIII "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону 1404, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, положення попереднього Закону № 606 застосовується не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Разом з тим, ч.1 ст. 40 Закону 1404 говорить, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

В даному випадку, виконавча дія з закінчення виконавчого провадження здійсненна в порядку визначеному Законом 1404, який вказує, у разі закінчення виконавчого провадження, всі вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення скасовуються, крім витрат виконавчого провадження. При цьому, в силу положень пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про стягнення виконавчого збору, є виконавчим документом, що підлягає виконанню в порядку встановленому Законом №1404.

Додатково слід вказати, що Закон №606 в редакції чинній до втрати чинності положень цього Закону містив аналогічну норму, що визначала обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, після завершення основного виконавчого провадження в разі, якщо виконавчий збір не стягнуто (ч. 6 ст. 28 Закону №606)

Суд вважає безпідставними посилання позивача на можливість застосування до спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18, оскільки правовідносини у справі №2540/3203/18 виникли до внесення змін до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 03.07.2018, які набрали чинності 28.08.2018. Крім того, в межах розгляду справи №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, в той час як предметом розгляду цієї справи є постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою та другою КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2020 року №61330854, а відтак, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлено 27.07.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович