Справа № 200/4657/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2020-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 р. Справа№200/4657/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, у якому просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 52855,47 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно, всупереч Конституції України, частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з посиланням на відсутність фінансування територіального управління Пенсійного фонду, яке не є власником та безпосереднім розпорядником коштів, не виплачено суму нарахованої пенсії у розмірі 52855,47 гривень. Позивач вважає, що його право на отримання нарахованої суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позовна вимога щодо стягнення конкретної суми у розмірі 52855,47 гривень не може підлягати задоволенню, оскільки судом не може встановлюватись конкретна сума доплати до пенсії за минулий час, так як втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства. Поряд з цим, відповідач звертає увагу на лист Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2012 року №1483/12/13-12, в якому зазначено, що установивши, що відповідальні порушили норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум. Тому, відповідач вважає, що позовна вимога про виплату конкретної суми заборгованості управлінням є незаконною та необґрунтованою. Нараховану суму пенсії управлінням було включено до потреби у коштах на виплату за рішеннями суду на лютий 2019 року та направлено 31 січня 2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду. Також, відповідач зазначає, що з грудня 2018 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію.

30 червня 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З листа від 16 березня 2020 року №3861/02/34 вбачається, що згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6581/18-а, та ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, рішення суду виконане в частині нарахування пенсії з 01 березня 2016 року. Нараховану суму пенсії управлінням було включено до потреби у коштах на виплату за рішенням суду на лютий 2019 року та направлено 31 січня 2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Судом встановлено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду 19 грудня 2018 року у справі № 0540/6581/18-а в частині здійснення ОСОБА_1 виплати заборгованості з пенсії залишається невиконаним.

Отже, з дати здійснення відповідачем нарахування належної позивачеві пенсії, між сторонами виникли інші правовідносини, а саме щодо не вчинення відповідачем дій по фактичній виплаті нарахованих, але не виплачених позивачу коштів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Преамбулою Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно з частиною 2 статі 13 цього Закону судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, пункт 40 зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі" проти Італії («Immobiliare Saffi «проти Італії»), заява № 22774/93, пункт 66.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02).

У пункті 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04,) ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику, зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02; рішення у справі «Ромашов проти України», № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України», № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України», № 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Наявність у позивача права на отримання відповідних виплат встановлена рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6581/18-а, яке набрало законної сили, і це право не може бути скасоване/обмежено з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.

Посилання відповідача, як уповноваженого державою органу, в обґрунтування невиконання судового рішення на нестачу бюджетних коштів, на думку суду, є неприйнятним та неприпустимим, оскільки призводить до підриву самої концепції верховенства права.

Суд звертає увагу на зміни, які відбулися в чинному законодавстві.

08 червня 2016 року постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 були затверджені «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та «Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування».

25 квітня 2018 року постановою Кабінету Міністрів України №335 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365:

- до пункту 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року);

- до пунктів 16 та 18 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування» (підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року по справі № 640/18720/18, яке набрало законної сили, були визнані протиправними та нечинними, підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Також судом враховано, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року по справі №640/5248/19, яке набрало законної сили, було визнано протиправним та скасовано «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, яким, серед іншого було визначено, що боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (надалі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Крім того, суд враховує, що до припинення нарахування та виплати пенсії позивачу 1 2016 році, йому була призначена пенсія, отже, витрати на її сплату були заплановані та передбачені відповідним бюджетом Пенсійного фонду. Натомість заборгованість перед позивачем виникла саме через порушення з боку відповідача, що встановлено рішенням суду у справі №0540/6581/18-а. За таких обставин, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність витрат на виплату заборгованості позивачу в бюджеті Пенсійного фонду.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 1 січня 2013 року.

За приписами статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

За таких обставин, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлений спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Крім того, вказаний Закон визначає доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу під час виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Враховуючи наявність у позивача права на отримання нарахованих відповідачем коштів, суд з метою захисту прав позивача на мирне володіння майном, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 52855,47 гривень, оскільки судове рішення зобов`язального характеру з 2018 року не призвело до поновлення вищезазначеного права позивача.

Саме такий спосіб захисту забезпечить можливість позивачу домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, та отримання присуджених сум.

З наведених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Заборгованість перед позивачем виникла саме через порушення з боку відповідача, що встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/6581/18-а, яке набрало законної сили.

Отже, позивач не порушив строк звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору ухвалою суду від 30 червня 2020 року, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення», підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму пенсії в розмірі 52855 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 47 копійок.

Повне рішення складено 27 липня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя А.І. Циганенко