Справа № 460/420/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/420/20 пров. № А/857/5737/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Махаринець Д.Є.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м.Рівне 10 квітня 2020 року, повне судове рішення складено 10 квітня 2020 року, у справі №460/420/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В:

28.01.2020 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № від 15.10.2019 у розмірі 17000,00 грн., та рішення про застосування фінансових санкцій № від 15.10.2019 в розмірі 6800,00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для прийняття рішення щодо застосування до позивача фінансових санкцій стали матеріали правоохоронного органу, а саме: подання, до якого долучені протокол про адміністративне правопорушення від 15.07.2019 №215929, пояснення продавця, пояснення покупця, відомості про реєстрацію повідомлення, постанова №9, копія свідоцтва про народження покупця, квитанція щодо сплати штрафу, чим підтверджено факт продажу тютюнових виробів неповнолітній особі. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до копії ліцензії №1902280 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, доданої до позовної заяви, термін дії останньої становить з 17.10.2019 до 17.10.2020. Суд першої інстанції вказав, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача та факт притягнення її до адміністративної відповідальності не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував, а також не надав правову оцінку у рішенні суду тому аргументу, що відсутні докази вчинення порушень саме позивачем. Скаржник вказує, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, докази вчинення правопорушення відсутні, а тому немає підстав для накладення фінансових санкцій. Скаржник зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено майже через дві доби після його виявлення, у такому не вказано адреси свідків, потерпілих, не зазначено прізвища та адреси неповнолітніх, яким нібито здійснено продаж тютюну, не вказано місце вчинення адміністративного правопорушення належним чином. Звертає увагу, що наявна чинна ліцензія на право продажу тютюнових виробів. Зазначає, що факт продажу неповнолітньому тютюну належними доказами не підтверджено, а ОСОБА_2 оплатила штраф раніше, ніж такий було накладено. Скаржник вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідачем порушено принцип, встановлений п.116.2 ПК України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що порушення мало місце у закладі торгівлі, який перебуває у власності позивача, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а діюча ліцензія видана на інший магазин та за межами вчиненого порушення.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд апеляційної інстанції, керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.09.2014, види діяльності за КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями.

13.09.2019 на адресу Головного управління ДПС у Рівненській області надійшло подання та матеріали на 9 арк. від Володимирецького відділення поліції Варашського ВП ГУ НП у Рівненській області (вх. №525/9/17-00) щодо реалізації тютюну для куріння за допомогою кальяну продавцем ОСОБА_2 особі, якій не виповнилось 18 років, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кафе «Сандра», розташованому за адресою АДРЕСА_1 . Відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 156 КУпАП. Постановою №9 адміністративної комісії при виконкомі Володимирецької селищної ради 31.07.2019 накладено адміністративне стягнення щодо громадянки ОСОБА_2 у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. Зазначене вище правопорушення мало місце у закладі торгівлі, який перебуває у власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ліцензії 1800555 видана 17.10.2018.

Разом з поданням направлено протокол про адміністративне правопорушення від 15.07.2019, пояснення від 15.07.2019, постанова №9 адміністративної комісії при виконкомі Володимирецької селищної ради від 31.07.2019, дублікат квитанції №0.0..1 від 30.07.2019 про оплату ОСОБА_2 адміністративного штрафу у розмірі 1700,00 грн.

15.10.2019 за результатами розгляду подання Головне управління ДПС у Рівненській області прийняло рішення про застосування фінансових санкцій: № про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800,00 грн., відповідно до абз.13 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР за реалізацію тютюнових виробів, особі, яка не досягла 18 років, та № про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000,00 грн., відповідно до абз.6 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР - за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії.

24.10.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила вказані рішення у Державну податку службу України, якою за результатами розгляду скарги прийнято рішення від 20.12.2019 про залишення скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень без змін.

Вважаючи рішення про застосування фінансових санкцій протиправними, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, в редакції чинній а час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до абзаців 6 та 13 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Частиною 4 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Згідно з статтею 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.

Відповідно до положень статті 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві на видачу ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами зазначається адреса місця торгівлі.

Таким чином, у разі встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії до суб`єкта господарювання застосовуються фінансові санкції в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень. При цьому, виходячи зі змісту наведених положень законодавства, визначальним для вирішення питання застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є саме факт реалізації тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії.

Статтею 15-3 Закону №481/95-ВР встановлено, що забороняється продаж тютюнових виробів особами, які не досягли 18 років. Продавець тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж тютюнових виробів такій особі забороняється.

Таким чином, законодавцем запроваджено в імперативній формі заборону на продаж тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років. При цьому слід враховувати, що Закон №481/95-ВР не пов`язує відповідальність суб`єкта господарювання з тим, хто саме здійснив правопорушення, в даному випадку - продаж тютюнових виробів неповнолітній особі (офіціант, бармен, продавець чи інший працівник господарської одиниці), а визначає, що необхідною умовою для відповідальності суб`єктів господарювання, передбаченої частиною другою статті 17 вказаного Закону, є факт реалізації тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

В силу статті 16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з пунктом 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Водночас Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року №1658 затверджено Порядок формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру, згідно з пунктами 1 та 7-1 якого ліцензійний реєстр (далі - реєстр) - це список суб`єктів господарювання - ліцензіатів, який формується і ведеться органом ліцензування відповідно до отриманої ліцензіатами ліцензії як автоматизована система збирання, накопичення, захисту та обліку відомостей про цих суб`єктів. Інформація, що міститься в Єдиному ліцензійному реєстрі та реєстрах, є відкритою. На офіційних веб-сайтах органів ліцензування та Держпідприємництва розміщується інформація, що міститься в Єдиному ліцензійному реєстрі та реєстрах, а саме: відомості про орган ліцензування (найменування, адреса); відомості про суб`єкта господарювання (найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця); відомості про ліцензію (номер ліцензії, строк дії, вид господарської діяльності).

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, фактичною підставою для застосування до позивача фінансових санкцій стали матеріали подання Володимирецького відділення поліції Варашського ВП ГУ НП у Рівненській області, щодо реалізації тютюну для куріння за допомогою кальяну продавцем ОСОБА_2 особі, якій не виповнилось 18 років, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кафе «Сандра», розташованому за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення про прийняття працівника на роботу від 28.02.2019 ОСОБА_2 є працівником ФОП ОСОБА_1 , дата початку роботи 01.03.2019.

До позовної заяви додано копію ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний номер 1902280 дата реєстрації 15.10.2019, термін дії з 17.10.2019 до 17.10.2020, суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 , адреса місця торгівлі АДРЕСА_1 , магазин «Гостинець».

До апеляційної скарги долучена копія ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний номер 1800555, дата реєстрації 16.10.2018, термін дії з 17.10.2018 до 17.10.2019, суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_1 , адреса місця торгівлі АДРЕСА_1 , магазин «Гостинець».

Оскільки вказані ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами видано щодо іншого місця торгівлі, то такими не спростовано висновки відповідача щодо відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою місця торгівлі - вул. Повстанців, 65, смт. Володимирець, Рівненської області, кафе «Сандра», де зафіксовано порушення абзацу 6 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення № про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000,00 грн., відповідно до абз.6 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР.

Щодо рішення № про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800,00 грн. відповідно до абз.13 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.07.2019 серії ГР 215929 13.07.2019 близько 19 год в піцерії «Сандра», що в смт.Володимирець здійснено продаж кальяну з тютюновою сумішшю для куріння неповнолітній особі. До матеріалів подання долучено також пояснення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копії їх свідоцтв про народження

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та факт притягнення останньої до адміністративної відповідальності не є предметом розгляду в межах цієї адміністративної справи, а тому аргументи скаржника щодо можливих допущених порушень при складанні такого є безпідставиними.

Водночас, постанова №9 адміністративної комісії при виконкомі Володимирецької селищної ради 31.07.2019 підтверджує наявність в діях продавця ОСОБА_2 складу правопорушення, а саме об`єктивної сторони - вчинення ним в магазині позивача адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 156 КУпАП (Порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами).

Докази оскарження зазначеної постанови в матеріалах справи відсутні, тоді як долученим до матеріалів справи дублікатом квитанції №0.0..1 від 30.07.2019 підтверджено оплату ОСОБА_2 адміністративного штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факти продажу неповнолітній особі тютюнових виробів при здійсненні господарської діяльності позивачем, які, реалізовані без ліцензії, а тому оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом у межах законодавчо наданої компетенції, зі змісту таких можна чітко встановити порушення законодавства за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення контролюючим органом рішень про застосування фінансових санкцій, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №460/420/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин