Справа № 640/18393/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області, Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області, Пенсійного фонду України, в якому просила:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009;

- зобов`язати Пенсійний фонд України проконтролювати виконання рішення суду підпорядкованим управлінням та подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2000 позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю та починаючи з 27.07.2000 і до сьогодні протиправно не отримує в Україні пенсію за віком, на яку набула право відповідно до законодавства України, з огляду на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, яким скасовано дискримінаційні норми, що забороняли виплату пенсій особам, які виїхали на місце постійного проживання за кордон, виплату пенсії позивачу не поновлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог з 07.10.2009 по 25.03.2019 включно, - залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову про зобов`язання вчинити дії у частині позовних вимог з 26.03.2019, - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що паспорт, у якого закінчився термін дії, не може позбавляти позивача громадянства України та не свідчить про той факт, що така особа позбавлена громадянства чи відмовилась від громадянства.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо відсутності громадянства України у позивача, або його позбавлення.

На даний час, у позивача наявний паспорт з датою виготовлення 05.02.2020, що підтверджується копією паспорту та скріншотом смс-повідомлення про готовність паспорту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що позивачем під час звернення до пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії було долучено копію закордонного паспорту, термін дії якого закінчився 19.01.2009, тому у позивача були відсутні документи, які б посвідчували його особу.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області та отримувала пенсію віком з 04.04.1998 відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 № 1788-XII.

У зв`язку з виїздом за кордон позивачу виплачено пенсію за 6 місяців вперед та наступні виплати пенсії не проводились з 27.07.2000.

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, Пенсійного фонду України із заявою про поновлення їй виплати пенсії з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 (а.с.22).

Листом від 14.06.2019 № 15472/Е-11 Пенсійним фондом України повідомлено, що Пенсійний фонд України не здійснює безпосередньо призначення, перерахунок та виплату пенсії, тому Пенсійний фонд України направляє звернення щодо поновлення виплати пенсії, та копії документів, доданих до нього, для організації розгляду по суті та надання відповіді заявниці за належністю (а.с.19).

Листом від 03.07.2019 № 4/6-02.5/1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області позивача повідомлено, на даний час угода між Урядом України і Урядом Держави Ізраїль укладена 28.09.2012 Верховною Радою України, але не ратифікована.

Згідно із матеріалами архівної пенсійної справи, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись до Горішньоплавнівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області та надати документи, які підтверджують у встановленому законодавством порядку громадянство України та місце проживання (реєстрації) в Україні. Згідно з надісланої копії паспорта громадянина України термін його дії сплинув 19.01.2009.

Крім того, проінформовано, що архівна пенсійна справа у зв`язку з неналежними умовами зберігання прийшла у непридатність, тому для відновлення виплати пенсії необхідно також надати документи про стаж та заробіток, копію трудової книжки, завіреної у встановленому законом порядку та довідку про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд (а.с.20-21).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області були наявні підстави для не поновлення виплати пенсії позивачу за заявою від 21.05.2019, оскільки неможливо було ідентифікувати особу, яка подала заяву про призначення/перерахунок пенсії, а тому позовні вимоги у вказаній частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги в частині зобов`язання Пенсійного фонду України проконтролювати виконання рішення суду та подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

При цьому, порядок припинення виплат пенсій було передбачено пунктом 2 частини першої статті 49 та статтею статті 51 Закону № 1058-IV в редакції, діючій до 07.10.2009.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до статті 152 частини другої Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Із вказаного вище вбачається, що позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, які проживають на її території, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмежень прав на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання.

При цьому, порядок звернення за призначенням (перерахунком), поновленням пенсії визначено статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою, зокрема, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У відповідності до пункту 2.1 Порядку №22-1 перелік документів, які додаються до заяви про призначенні пенсії. Це, зокрема:

- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637,

- для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); у разі якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року (додаток 1).

- документи про місце проживання (реєстрації) особи, та інші.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування (пункт 2.22 Порядку №22-1).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. (пункт 2.23 Порядку №22-1).

У відповідності до п. 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання (абз. 6 п. 2.9 Порядку №22-1).

Отже, вказаними нормами передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №757/12134/14-а.

Відтак, посилання відповідача про необхідність особистого звернення пенсіонера до пенсійного органу за поновленням пенсії в контексті даних правовідносин є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 було долучено копію закордонного паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 19.01.1999 органом № 1611 та копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .

Водночас, як вбачається з листа від 03.07.2019 № 4/6-02.5/1 Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, термін дії вказаного паспорту позивача (№ НОМЕР_1 ) сплинув.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про ненадання позивачем належних документів до відповідача, які б посвідчували його особу, оскільки надана копія паспорту громадянина для виїзду за кордон втратила чинність 19 січня 2009 року.

При цьому, позивач в апеляційній скарзі зазначила, що вона проходила процедуру переоформлення закордонного паспорту на паспорт нового зразка і усі необхідні документи подані до Посольства України в державі Ізраїль. Після отримання паспорту нового зразка позивач зобов`язується додатково надати суду завірену належним чином копію.

Незважаючи на те, що станом на сьогодні ОСОБА_1 отримала 27.04.2020 новий закордонний паспорт з датою виготовлення від 05.02.2020, що підтверджується копією паспорту, водночас на момент виникнення спірних правовідносин позивачем до заяви про поновлення виплати пенсії подано копію закордонного паспорту, термін дії якого сплив, що суперечить вимогам абз. 6 п. 2.9 Порядку №22-1.

Колегія суддів зазначає, що надати документи, які підтверджують його особу позивач зобов`язаний був саме при зверненні з відповідною заявою до відповідача, правомірність рішень якого про відмову в призначенні пенсій за віком, є предметом судового розгляду.

Суд у даному випадку не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише перевіряє відповідність чинному законодавству рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі №663/574/17.

Cлід також врахувати, що за змістом статті 49 Закону 1058-IV та п. 2.8 Порядку №22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи.

Втім, у листі від 03.07.2019 № 4/6-02.5/1 відповідач повідомив позивача, що архівна пенсійна справа у зв`язку з неналежними умовами зберігання прийшла у непридатність, тому для відновлення виплати пенсії необхідно також надати документи про стаж та заробіток, копію трудової книжки, завіреної у встановленому законом порядку та довідку про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд.

Однак, незважаючи на вимогу відповідача надати додаткові документи для відновлення пенсійної справи, позивач безпосередньо звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області були відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу за заявою від 21.05.2019, оскільки неможливо було ідентифікувати особу, яка подала заяву про призначення/перерахунок пенсії, а тому позовні вимоги у вказаній частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги в частині зобов`язання Пенсійного фонду України проконтролювати виконання рішення суду та подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили також задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук