Справа № 120/3537/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

24 липня 2020 р. Справа № 120/3537/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення його майбутнього позову до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява обґрунтовується тим, що 31.03.2020 заявник звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення проекту із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0073, що розташована на території Бондурівської сільської ради Чечельницького району Вінницької області. 24.06.2020 заявник отримав наказ начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 07.05.2020 № 2-10237/15-20-СГ, яким заявнику відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Відмова мотивована тим, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які можуть бути реалізовані на земельних торгах згідно з наказом від 09.04.2020 № 2-8529/15-20-СГ.

Заявник вважає зазначений наказ протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а тому має намір оскаржувати його до суду. Водночас до подання відповідної позовної заяви заявник просить суд з метою забезпечення майбутнього позову заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0101 до прийняття рішення по суті поданої позовної заяви.

На підтримку заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що за даними сайту Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в розділі "Оприлюднення наказів щодо розпорядження землями в 2020 році" дійсно зареєстрований наказ від 07.05.2020 № 2-10237/15-20-СГ. Але підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в наказі зазначено надання відповідного дозволу іншій особі від 10.04.2020 № 2-8598/15-19-СГ. Якщо ж звернутись до тексту цього наказу, який теж розміщений на сайті Головного управління, то згідно з цим наказом дозвіл надано на іншу земельну ділянку, що розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

На думку заявника, наведені обставини свідчать про те, що посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області умисно створили умови для того, щоб відмовити заявнику у наданні дозволу, та вдалися до фальсифікацій. Це, зокрема, підтверджується тим, що у наказ від 09.04.2020 № 2-8529/15-20-СГ "Про включення земельних ділянок в перелік на торги" земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0073 включена. Однак за даними Публічної кадастрової карти України інформація про земельну ділянку з таким кадастровим номером відсутня. Тому заявник вважає, що з метою відмови у наданні йому дозволу на цю земельну ділянку, посадові особи Головного управління скасували існуючий номер та зареєстрували за місцем розташування бажаної для заявника земельної ділянки ділянку з новим кадастровим номером, а саме :05:000:0101, площею 12,852 га, за кодом 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заявник вказує на очевидну протиправність дій та рішень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що призвело до порушення його права на отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та подальшу передачу земельної ділянки у власність. Відтак до подання позовної заяви заявник просить суд вжити заходи забезпечення, заборонивши вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0101.

Частиною першою статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В силу приписів частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Суд наголошує, що частиною другою статті 150 КАС України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Відтак суд, виходячи з конкретних обставин та з урахуванням наданих йому доказів, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому (1) ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або (2) ефективний захист (поновлення) порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, або (3) є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи, та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Втім, заявою про забезпечення позову не доводиться та документально не підтверджується існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Так, посилаючись на необхідність заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0101, заявник фактично вказує на те, що відсутність заходів забезпечення позову може спричинити порушення його законного права на приватизацію земельної ділянки державної власності.

Проте суд зауважує, що відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадянина з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадянина проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з початкових етапів визначеної законом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок державної та комунальної власності.

Водночас, виходячи з приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у багатьох рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові 27.02.2018 в справі № 545/808/17, постанові від 26.02.2019 в справі № 826/5737/16 та постанові від 17.04.2019 в справі № 461/8315/17.

Отже, той факт, що заявник звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сам по собі не вказує на наявність у нього переважного права на приватизацію цієї ділянки та жодним чином не свідчить про існування певних обтяжень щодо неї.

В цьому контексті суд враховує, що як заявник, так і будь-який громадянин України має рівне право на отримання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації. Тому на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні підстави вважати пріоритетним право заявника щодо набуття у власність бажаної для нього земельної ділянки.

До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову. Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав заявника, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Також з поданої заяви вбачається, що основною підставою для забезпечення позову є твердження заявника про очевидність ознак протиправності рішень та дій Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Однак вказані доводи заявника суд вважає передчасними і такими, що можуть бути перевірені лише після з`ясування усіх обставин справи та на підставі оцінки зібраних в ній доказів у їх сукупності. Тобто на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності рішення, яке заявник має намір оспорити в суді. При цьому суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи можливий предмет позову, що на цій стадії судового процесу є неприпустимим.

Крім того, як вже зазначалось, в силу положень ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Водночас співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звідси, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

В той же час, вивчивши матеріали поданої заяви, суд доходить висновку, що встановлення Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :05:000:0101, площею 12,852 га, буде неспівмірним із можливими позовними вимогами заявника та може зумовити ситуацію, при якій Головне управління не зможе реалізовувати визначені законом повноваження щодо земель, значно більших за розміром у порівняні з бажаною для заявника земельною ділянкою. Як наслідок, порушуватимуться права та інтереси ширшого кола осіб, що не співвідноситься з правом (інтересом), про захист яких просить заявник, та буде формою втручання у дискреційні повноваження органу державної влади.

Отже, судом не встановлено існування обставин для забезпечення позову, передбачених у частині другій статті 150 КАС України, а обраний заявником вид забезпечення позову не узгоджується з приписами статті 151 КАС України.

Відтак у задоволенні заяви позивача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року № 731-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана суддею 24.07.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович