Справа № 201/1375/20
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/1375/20
провадження 2а/201/74/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про правопорушення і накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 10 лютого 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про правопорушення і накладення адміністративного стягнення. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що відповідачем була проведена перевірка його діяльності і 29 січня 2020 року заступником начальника інспекції винесена постанова № 12757 про притягнення його до адміністративної відповідальності по ст. 188-37 КУпАПП та накладено штраф в сумі 340 грн.. Не погоджуючись із вказаними актом перевірки і постановою про адміністративне стягнення, позивачем подано відповідачу заперечення. Позивач не погоджується з підставами і порядком проведення перевірки, оскільки його не було попереджено про це за 10 днів, як того вимагає закон. Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає що порушень законодавства не допускав, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 287, 289 КУпАП постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду протягом 10 днів з дня її прийняття. Строк він не пропустив. Отже, оскаржувана постанова складалася відповідачем без врахування зауважень позивача, доказів правопорушення не надано, факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону; вважає дії, вчинені відповідачем протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив фактично визнати дії відповідача по складанню вказаної постанови незаконними і скасувати цю постанову, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнав, надали письмові заперечення суду про те, що у вказаний позивачем день і час відповідачем дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку відповідача, в передбаченому законом порядку ними було складено постанову з роз`ясненням йому її змісту. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтована, вважають її законною, складена вона вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено. Вважають, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 205 КАС України.

З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов обгрунтованим і підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2020 року Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області направлено електронною поштою лист керівнику TOB «СКАЙТОРГ» від 24 січня 2020 року № 4-630-9-3 з метою інформування про плановий захід державного ринкового нагляду та забезпечення на 27 січня 2020 року прибуття уповноваженої особи ТОВ «СКАЙТОРГ» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області (вул. Лабораторна, б. 69, м. Дніпро) для надання документів, передбачених п. 7 ст. 23 Закону України по зазначеному місцю розповсюдження продукції, а також для проведення вищевказаної перевірки характеристик продукції. Станом на 27-28 січня 2020 року уповноважений представник ТОВ «СКАЙТОРГ» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області не з`явився.

29 січня 2020 року завідувачем сектору державного ринкового нагляду - старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Понікаровою І.В . здійснено виїзд за місцем розповсюдження продукції: автозаправна станція (АЗС) «SKY» вул. Генерала Пушкіна, 42Б, м. Дніпро, керівник вищевказаної АЗС ОСОБА_1 (наказ про прийняття на роботу від 11 січня 2019 року) не допустив до проведення планової поєднаної виїзної та невиїзної перевірки характеристик продукції шляхом відмови надати будь яку інформацію стосовно предмету перевірки, про що складено акт про відмову в проведенні перевірки характеристик продукції від 29 січня 2020 року.

Відповідно до ст. 188-37 КУпАП - невиконання законних вимог посадових осіб органів ринкового нагляду та їх територіальних органів щодо проведення перевірки, ненадання їм передбаченої законодавством інформації чи надання недостовірної інформації, створення інших перешкод для виконання покладених на них обов`язків тягне за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Завідувачем сектору державного ринкового нагляду - старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Понікаровою І.В. складено протокол про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року № 12757, постанову про накладення адміністративного стягненим від 29 січня 2020 року № 12757 винесено відповідно до вимог ст. 244-19 КУпАП заступником начальника Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області - заступником Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Піддубним С.О.

Позивач не погоджується з підставами і порядком проведення перевірки, оскільки його не було попереджено про це за 10 днів, як того вимагає закон. Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, вважає що порушень законодавства не допускав, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і з цього часу в десятиденний термін (з урахуванням отримання інформації про постанову і пошту) звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови ДЕІ у Дніпропетровській області.

Суд вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки суд при розгляді справи з`ясував думку сторін, дослідив матеріали справи і надані докази. Питання кваліфікації правопорушення вирішує заступник начальника Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області - заступник Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області, відповідач, який є процесуально незалежним при розгляді питання складання протоколу чи постанови про адміністративне правопорушення.

Для таких висновків у особи, яка винесла постанови, були підстави. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Відповідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» Положення абзацу другого частини четвертої статті 4, абзаців першого - четвертого і восьмого частини другої статті 5, абзацу п`ятого статті 10, частини четвертої статті 17, абзацу п`ятого підпункту 2 пункту 2 І пункту 3 статті 22 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при вжитті заходів ринкового нагляду не застосовуються.

Відповідно до вимог п, 8, ч. 1 ст. 15 закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право вимагати від посадових осіб суб`єктів господарювання та фізичних, осіб - підприємців припинення дій, які перешкоджають здійсненню заходів ринкового нагляду, а в разі їх відмови від припинення таких дій - звергатися до органів внутрішніх справ за допомогою у здійсненні законної діяльності з ринкового нагляду.

Положення ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», (далі Закон) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Ст. 2 Закону встановлено, що дія цього Закону поширюється, на відносин», пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій (абзац третій ст. 1 Закону).

Частиною четвертою ст. 4 Закону встановлено, що виключно законами встановлюють, зокрема, органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності та види господарської діяльності, які;є предметом державного нагляду (контролю).

Орган державного ринкового нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійсненім державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст. І Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», державний ринковий нагляд - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним Інтересам. Дії Закону про ринковий нагляд поширюється на відносини щодо здійснення ринкового нагляду за продукцією, що охоплюється встановленими вимогами (вимоги щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами), крім видів продукції, зазначених у цьому Законі.

Частиною першою ст. 22 Закону про ринковий нагляд визначені види заходів державного ринкового нагляду, а саме: перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування).

Таким чином, визначення понять «державний ринковий нагляд» та «державний нагляд (контроль)» не є тотожними.

Разом з тим, ст. 20 Закону України «Про державний ринковий нагляді і контроль нехарчової продукції», передбачає, що ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності. Секторальний план ринкового нагляду охоплює види продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.

Саме Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено загальний порядок проведення перевірок характеристик продукції, що визначається ст. 23 цього Закову. Відповідно до вимог ч. 1 - 4 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», передбачено, що під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, відбір та експертиза (випробування) зразків продукції. При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції. Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції. Під час таких перевірок перевіряються характеристики лише того виду продукції що є предметом перевірки.

Враховуючи вищезазначене, вірним буде судження про те, що спеціальним Законом, тобто - Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», яким регламентується проведення перевірок характеристик продукції, не передбачено повідомлення суб`єкта господарювання про проведення у нього планової перевірки в зв`язку з чим позовні вимоги про скасування постанови заступника начальника Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Піддубного С.О. від 29 січня 2020 року № 12757 задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу також не обгрунтовані з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом і частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до втрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно частини 5 згаданої статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: І) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої та дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коди відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті ЗО Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений, стороною та його адвокатом, ж завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, втраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від І0 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 12 жовтня 2006 року, у справі «Двойних проти України» від 30 березня 2004 року, у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

На підтвердження втрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін,), документи, що свідчать про оплату, гонорару та інших витрат, пов`язаних Із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові, чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат с підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересні 2019 року у справі № 810/3806/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16,

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена КУпАП, яким визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є не обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню повністю.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними. Не може суд прийняти до уваги позицію сторони позивача щодо наполягання на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем не були допущені.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 5, 15, 72-77, 79, 241-246, 250, 251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про правопорушення і накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Третій апеляційний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 286 КАС України з урахуванням положень п. 3 Розділу VI ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ КАС України.

Суддя -