Справа № 540/2443/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2443/19

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

рішення суду першої інстанціїприйнято у

м. Херсон, 14 квітня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Джабурії О.В., Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року по справі № 540/2443/19 за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Управління ДМС України в Херсонській області, про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Білозерського районного відділу Управління ДМС у Херсонській області про визнання протиправною відмову Білозерського районного відділу Управління ДМС у Херсонській області (далі - відповідач, УДМС) у видачі ОСОБА_1 та його дітям паспортів громадянина України для виїзду за кордон у відповідності до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, яке затверджено Постановою ВРУ №2503-ХІІ від 26 червня 1992 року, у виді зшитої нитками обрізної книжечки без контактного електронного носія; зобов`язання Білозерський районний відділ Управління ДМС у Херсонській області оформити та видати ОСОБА_1 та його дітям - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорти громадянина України для виїзду за кордон у відповідності до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, яке затверджено Постановою ВРУ №2503-ХІІ від 26.06.1992 року у виді зшитої нитками обрізної книжечки без контактного електронного носія.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що УДМС 27.02.2019 року відмовило у видачі не біометричних закордонних паспортів у відповідності до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, яке затверджено Постановою ВРУ №2503-ХІІ у виді зшитої нитками обрізної книжечки на нього та його дітей. На думку позивача така відмова є протиправною, оскільки збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу позивача та його дітей без їх згоди є втручанням держави в особисте та сімейне життя. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апелянт зазначає про те, що примушування його до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України є неправомірним втручанням в особисте життя позивача у справі з боку держави та порушення вимог ст..8 Закону України «про захист персональних даних». Положення про паспорт № 2503-ХІІ, яким затверджено зразок паспорта громадянина України у формі книжечки на сьогодні є чинним. У даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання та поширення конфіденційної інформації про особу позивача у справі та його дітей без їх згоди є втручанням держави в особисте життя. Більш того, апелянт зазначає про відсутність жодного нормативного акта, який би регулював порядок видачі (заміни) закордонних паспортів без безконтактного електронного носія, аналогічно це стосується і питання сплати адміністративного збору та вказав про неможливість подання необхідних документів відповідачу згідно Порядку № 152, оскільки вказаний нормативний акт стосується тільки паспортів із безконтактним електронним носієм. Для паспортів без безконтактного електронного носія жодного нормативного акуту не існує, тому переліку необхідних документів за визначенням бути не може, як і не може бути заяви невстановленої форми без сплати адміністративного збору.

11.06.2020 року (вхід. № 11733/20) відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, у якому Білозерський РВ УДМС України в Херсонській області, що твердження позивача про позбавлення його права вибору, а саме вибору в отриманні паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного носія є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України, оскільки Порядком № 152 встановлено форму паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яка є однаковою для всіх громад України. Така форма паспорту була введена у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу 41; спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України». Запровадження паспортів для виїзду за кордон, що містять безконтактний носій, в тому числі отримання паспорту тільки з безконтактним носієм, покликано на збільшення захищеності таких документів від підробок, фальсифікації, ідентифікації та верифікації осіб, проти шахрайству, злочинам та незаконним перетинам кордону чи незаконній міграції твердження позивача про порушення відповідачем його права на вибір паспорта з безконтактним носієм чи без такого є необґрунтованим, оскільки т обмеження Кабінетом Міністрів України прийняті у відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.02.2019 року ОСОБА_1 через релігійні переконання його та його родини звернувся до УДМС з письмовою заявою за вхідним № 14/148, у якій просив видати йому та його дітям: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не біометричні закордонні паспорта у відповідності до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, яке затверджено Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ у виді зшитої нитками обрізної книжечки.

Листом від 27.02.2019 року за № 14/319 УДМС повідомило позивача про те, що правовідносини, щодо отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон регулюються Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року за №5492-VІ, та постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення" від 07.05.2014 року за № 152.

Відтак, виконання бажання ОСОБА_1 щодо отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон відбувається (реалізовується) виключно до вимог Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення" від 07.05.2014 року за № 152.

Не погодившись з отриманою відповіддю, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилаючись на відсутність передбаченої можливості оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія, виходив з того, що заява ОСОБА_1 на видачу йому та його дітям паспортів громадянина України для виїзду за кордон вчинена в довільній формі та без сплати адміністративного збору. Позивачем та ОСОБА_2 заяви-анкети не подавались, адміністративний збір не сплачувався, а тому з боку відповідача відсутні правові підстави для видачі паспортів для виїзду за кордон. Крім того, суд першої інстанції вказав, що у ході судового розгляду справи не було встановлено, що права та інтереси позивача порушено спірним листом відповідача, жодного рішення відповідно до про відмову в оформленні паспорта для виїзду за кордон на підставі Порядку № 152 відповідачем прийнято не було, оскільки позивач не подав необхідних документів. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що права та інтереси позивача спірним листом не порушено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (надалі - Закон №5492-VI).

Відповідно до абзаців першого, третього частини першої статті 4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14 липня 2016 року №1474-VIII внесено зміни до Закону №5492-VI, які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року.

Введення паспортів нового зразку був однією з вимог Європейського Союзу до України на шляху до надання безвізового режиму. Головна перевага нового документу - це надвисокий рівень захисту від фальсифікацій та підробок. На відміну від паспортів старого зразка, до нього вбудовано безконтактний електронний носій з біометричними даними особи, які включають відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук (пункт 2 частини першої статті 3 Закону №5492-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №5492-VI визначено, що термін «безконтактний електронний носій» вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, серед яких є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Нормами частин першої, другої, п`ятої статті 15 Закону №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, які не містять безконтактного електронного носія, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 22 Закону №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 22 Закону №5492-VI).

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягни шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа; 15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

На виконання вимог Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07 травня 2014 року №152 (у редакції зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року №1001) «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Порядок 152), якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною четвертою цієї постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20 грудня 2016 року припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20 грудня 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

З наведеного вбачається, що з 20 грудня 2016 року органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 152 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35 і 52 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа, уповноважений суб`єкт інформують заявника про відмову в прийнятті документів із повідомленням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Відповідно до пункту 12 частини першої, частин третьої, сьомої статті 7 Закону України №5492-VI до Реєстру вноситься, визначена частиною 1 цієї статті, інформація про особу, а саме: відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення, зокрема паспорта громадянина України для виїзду за кордон). Інформація в Реєстрі зберігається для визначених цим Законом цілей. Порядок отримання, вилучення з Реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук встановлює Кабінет Міністрів України. Відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється. Повноваження щодо отримання відцифрованих відбитків пальців рук та забезпечення їх захисту відповідно до законодавства покладається на уповноважених суб`єктів, передбачених пунктами 1, 2, 4-7 частини першої статті 2 цього Закону. Відцифровані відбитки пальців рук особи отримуються після досягнення нею дванадцятирічного віку.

Предметом цього спору є правомірність відмови відповідача в оформленні позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містять безконтактного носія.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20 грудня 2016 року припинено, а відтак, в УДМС були відсутні правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що що права позивача не порушено рішеннями, діями або бездіяльністю.

Крім того, УДМС не створено перешкоди позивачу у реалізації права на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, натомість надавалися повні та всебічні роз`яснення щодо порядку та процедури оформлення паспорту.

Також слід зазначити, що ч. 2 ст. 22 Закону України № 5492- VI передбачено, що мати паспорт громадянина України для виїзду за кордон є правом, а не обов`язком громадянин України.

Щодо посилання позивача на його релігійні переконання, то колегія суддів зазначає наступне.

Нормами ст.35 Конституції України передбачено право на свободу світогляду і віросповідання, але також визначено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Жодних виключень з цього обов`язку ані ст.35 Конституції України, ані ч.4 ст.13 Закону №5492-VI, не містять.

Згідно ст.2 Закону України від 23.04.1991р. №987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації» (далі - Закон №987-ХІІ) в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №987-ХІІ кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відтак, ст.3 Закону №987-ХІІ чітко визначено у чому полягає право на свободу совісті, яке не може зменшувати прав державних органів чи то впливати на виконання ними дискреційних повноважень.

Відповідно до ст.4 Закону №987-ХІІ громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов`язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, будь-яке встановлення прямих чи непрямих переваг громадянам залежно від їх ставлення до релігії є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на відмову від виконання законів за мотивами релігійних переконань є неприпустимим та таким, що не може бути враховано органами державної влади, їх посадовими особами, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.4 Порядку №152 (тут і надалі в редакції чинній на момент подання заяви), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років.

Згідно з пп.1,пп.2 п.7 Порядку №152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються:

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто;

2) особі, яка не досягла 16-річного віку… - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів) … .

Як передбачає п.9 Порядку №152 за оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта для виїзду за кордон справляється адміністративний збір, а за проведення таких дій за кордоном - консульський збір у порядку та розмірах, визначених законодавством.

Паспорт для виїзду за кордон видається:

1) не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання;

2) не пізніше ніж через сім робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його термінового отримання… (пп.1, пп.2 п.8 Порядку №152).

З урахуванням вказаного судовою колегією підтверджується висновок суду першої інстанції стосовно того, що заява ОСОБА_1 на видачу йому та його дітям паспортів громадянина України для виїзду за кордон вчинена в довільній формі та без сплати адміністративного збору, як то передбачено Порядком № 152, оскільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20 грудня 2016 року припинено.

Разом з тим, слушним є зауваження суду першої інстанції стосовно того, що кожна дитина, яка не досягла 16-річного віку оформлює паспорт для виїзду за кордон на підставі заяви-анкети одного з батьків. Кожна особа, яка досягла 16-річного віку, а це, як вірно вказав суд першої інстанції - сам позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для оформлення паспорта для виїзду за кордон подає особисто відповідну заяву-анкету.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно встановив, що жодної заяви-анкети стосовно себе та двох дітей, які не досягли 16-річного віку ( ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заявником не подавалось.

За кожний паспорт для виїзду за кордон, за кожною заявою-анкетою справляється адміністративний збір.

В разі подання на адресу відповідача належним чином оформлених заяв-анкет, за умови сплати адміністративного збору, не пізніше ніж через 20 робочих днів заявникам видається паспорт для виїзду за кордон.

Однак, як встановлено у ході судового розгляду справи та підтверджується апеляційним судом, в даному випадку позивачем відносно себе та двох дітей, що не досягли 16 років, а також ОСОБА_2 заяви-анкети на адресу відповідача не подавались, адміністративний збір не сплачувався, а тому з боку відповідача відсутні правові підстави для видачі паспортів для виїзду за кордон таким особам, в тому числі зважаючи на припинення з 20.12.2016 року оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Доводи апелянта у даному випадку, стосовно відсутності нормативного акта щодо регулювання порядку видачі (заміни) закордонних паспортів без безконтактного носія є такими, що взагалі суперечать розумній меті подання відповідної заяви до органу ДМС та даного позову, оскільки повністю підтверджують розуміння позивача у справі про відсутність правових підстав у органу ДМС для документування його та його дітей паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Жодної аналогії у даному випадку, як то вказує апелянт бути, поза розумним сумнівом застосовано бути не може, оскільки, оскільки оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, як вже зазначалось колегією суддів з 20.12.2016 року припинено.

Колегія суддів поряд з вказаним, вважає за доцільне зазначити, що згідно п.35 Порядку №152, заявник для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подає такі документи: 1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку та проживає в Україні); 2) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, - у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку. Якщо батьки або один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, також подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон із застосуванням засобів Реєстру); 3) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, - у разі подання документів законним представником, крім випадків, коли законним представником є один із батьків; 4) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати; 5) у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 12-річного віку, або особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - може бути подано одну кольорову фотокартку розміром 10 ґ 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування. Фотокартка повинна відповідати вимогам Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO) Doc 9303.

Згідно з пп.2 п.24 Порядку №152, у разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа, уповноважений суб`єкт інформують заявника про відмову в прийнятті документів із повідомленням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

За приписами п.82 Порядку №152 територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа має право відмовити заявнику в оформленні або видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) стосовно видачі паспорта для виїзду за кордон звернулася особа, яка не досягла 16-річного віку, або її законні представники / уповноважена особа, які не мають документального підтвердження повноважень на отримання паспорта для виїзду за кордон; 3) особа вже отримала два паспорти для виїзду за кордон, які є дійсними на день звернення (крім випадків, передбачених пунктом 22 цього Порядку); 4) заявник подав не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта для виїзду за кордон; 5) дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформацію, надану заявником.

Як свідчать матеріали справи, у ході судового розгляду справи було досліджено лист відповідача №14/319 від 27.02.2019 року та на переконання колегії суддів суд першої інстанції вірно встановив, що в ньому відповідач повідомив про відсутність законних підстав для оформлення та видачі заявнику та його дитині паспортів громадян України для виїзду за кордон за приписами Постанови ВРУ №2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

При цьому, у відповідності до п. 83 Порядку № 152, у рішенні про відмову в оформленні або видачі паспорта для виїзду за кордон, яке доводиться до відома заявника в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави відмови.

Тобто, в разі відмови в оформленні паспорта для виїзду за кордон на підставі Порядку №152 приймається рішення про відмову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції стосовно того, що такого рішення відповідач не приймав, оскільки позивач не подавав на його адресу необхідних документів, а інше позивачем не доведено.

Таким чином, подання заяви невстановленої форми без сплати адміністративного збору не дають підстав заявнику для отримання рішення відповідача, передбаченого п.83 Порядку №152.

Така заява від імені представника не є підставою для оформлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон в розумінні положень Порядку № 152. Зокрема, запит не відповідає формі заяви, встановленій чинним законодавством, та до вказаної заяви не подано весь необхідний перелік документів.

А отримане роз`яснення не є рішенням про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а лише листом-відповіддю на заяву та містить посилання на діюче законодавство України, яке передбачає оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі книжечки, «права частина форзацу» якої містить безконтактний електронний носій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що права та інтереси позивача не порушено згаданим вище листом відповідача, оскільки ним не порушуються права заявника та його дітей, в тому числі, які не досягли 16-річного віку, на оформлення паспорта для виїзду за кордон. Інших прав та інтересів позивача в спірних правовідносинах судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 540/2443/19- залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 540/2443/19 за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Управління ДМС України в Херсонській області, про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Джабурія О.В. Кравченко К.В.