Справа № 826/14377/18
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Міністерства оборони України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах захисту прав військовослужбовців ОСОБА_10 про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про:

- визнання неправомірними дій Міністерства оборони України в особі Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо ненадання повної та об`єктивної відповіді на звернення від 03.12.2017;

- зобов`язання Міністерства оборони України надати повну відповідь на звернення від 03.12.2017;

- визнання неправомірними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. та представника Уповноваженого у справах захисту прав військовослужбовців Трохименка О.В. щодо перевірки скарг від 09.05.2018, від 26.06.2018 без участі позивачів;

- зобов`язання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини провести перевірку скарг від 09.05.2018, від 26.06.2018 з участю позивачів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2017 позивачі направили на адресу Міністерства оборони України колективне звернення до Міністра Оборони України від 03.12.2017, в якому просили письмово підтвердити, що будівля АДРЕСА_1 ) з 2014 року є державним житловим фондом.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення колективне звернення отримано Міністерством оборони України 06.12.2017.

Листом від 27.12.2017 №303/1/4/15/29 Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України повідомило позивачів, що прийняття рішення Міністром оброни України щодо тимчасового проживання військовослужбовців в переобладнаних нежитлових приміщеннях не дає право щодо зміни їх статусу, а саме переведення в житловий фонд. Будівля №67 військового містечка № 41 переобладнана під тимчасове проживання військовослужбовців та членів їх сімей за рахунок власних коштів без дозволу балансоутримувача. Будівля після її переобладнання в експлуатацію в установленому порядку не вводилась.

Позивачами направлено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листа від 28.01.2018 про ненадання об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді на колективне звернення та притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за статтею 212-3 КУпАП від 25.01.2018, відповідно до якого позивачі просили:

- провести перевірку на предмет вчинення адміністративного правопорушення посадовими особами Міністерства оборони України у зв`язку з ненаданням нам об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017;.

- притягти до адміністративної відповідальності осіб винних в ненадані об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017;

- направити відповідні акти реагування щодо вищезазначеного порушення прав та законних інтересів для надання об`єктивної і всебічної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017.

Листом від 27.02.2018 №4.2/7-С309541.18-1/26-128 представник Уповноваженого Верховної Ради України з питань з питань захисту прав військовослужбовців повідомив позивачів про відкриття провадження щодо стверджуваного порушення права позивачів на звернення.

Позивачами направлено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу від 25.04.2018 про ненадання відповіді на колективне звернення представником Уповноваженого з питань захисту прав військовослужбовців від 24.04.2018, відповідно до якої позивачі просили вжити заходів реагування, про результати невідкладно повідомити позивачів письмово.

Листом від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128 Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено позивачів, що зважаючи на отриману інформацію підстави для застосування додаткових заходів реагування за зверненням позивачів немає. Також позивачам роз`яснено право позивачів на оскарження відповіді у разі незгоди з прийнятим за скаргою рішенням.

Позивачами направлено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу від 09.05.2018 на рішення виконуючого обов`язки Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав люди ОСОБА_11 від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128, відповідно до якої останні просили:

- повернутися до розгляду звернення від 25.01.2018;

- притягти до адміністративної відповідальності передбаченої законодавством України: а) підлеглу ( ОСОБА_11 ) та причасних осіб за відписку від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128; б) посадових осіб Міністерства оборони України за статтею 212-3 КУпАП, які не надали об`єктивної і вчасної відповіді на колективне звернення від 03.12.2017;

- невідкладно надати відповідь на скаргу від 24.04.2018;

- повторно направити відповідні акти реагування щодо вищезазначеного порушення прав та законних інтересів для надання об`єктивної відповіді на колективне звернення від 03.12.2017;

- реалізувати право скаржників передбачене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" щодо участі під час перевірки цієї скарги та за результатами її розгляду повідомити скаржників письмово.

Листом від 14.06.2018 №4.2/9-С317947.18/26-128 представник Уповноваженого у справах захисту прав військовослужбовців Трохименко О.В. повідомив позивачів, що за результатами аналізу інформації отриманої у ході розгляду звернень, порушень Закону України "Про звернення громадян", які б могли бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України та Секретаріату Уповноваженого не встановлено, а отже не вбачається правових підстав для застосування заходів реагування Уповноваженого за зверненням останніх.

Позивачами направлено Президенту України скаргу від 26.06.2018 щодо порушення Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог статті 18 Закону України "Про звернення громадян", якою позивачі просили невідкладно застосувати заходи передбачені повноваженнями Президента України, для забезпечення виконання Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог абзацу другого частини першої статті 18 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду скарги від 09.05.2018.

Листом Адміністрації Президента України від 06.07.2018 №22/028534-26 повідомлено скаржників про відсутність повноважень щодо розгляду та вирішення порушеного питання. Також позивачів повідомлено про направлення колективного звернення від 26.06.2018 Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини для вжиття відповідних заходів реагування.

Листом від 13.08.2018 №1/12-С322240.322242.18/26-110 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повідомив позивачів про розгляд звернень від 09.05.2018, від 13.05.2018 та від 21.05.2018 відповідно до вимог законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для вжиття заходів реагування за скаргами до Президента України.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачі звернулись з адміністративним позовом до суду.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (зі змінами).

Водночас, позивачами було надіслано звернення Міністру оборони України від 03.12.2017, в якому просили підтвердити, що будівля АДРЕСА_1 ) з 2014 року є державним житловим фондом.

У зверненні зазначено, що тимчасово виконуючим обов`язки Міністра оборони України прийнято рішення від 21.09.2009 №9557/з стосовно можливості переобладнання за рахунок власних коштів військовослужбовців нежитлових приміщень військових містечок в житлові для проживання. За зверненнями позивачів отримано від Міністерства оборони України позитивні рішення для здійснення переобладнання за рахунок власних коштів нежитлових приміщень другого та третього поверхів адміністративної триповерхової будівлі АДРЕСА_1). Протягом 2011-2014 років нежитлові приміщення другого та третього поверхів вказаної будівлі повністю переобладнанні в квартири, а перший поверх переобладнаний Дніпровською квартирно-експлуатаційною частиною (району) в гуртожиток. Електрифікацію будинку здійснено за рішенням Міністра оборони України від 03.10.2013 №9557/з. У 2014 році на замовлення Київського квартирно-експлуатаційного управління виготовлено технічний паспорт, в якому назва будівлі змінилась на "житловий будинок (гуртожиток)". На підставі наведеного заявники просили підтвердити Міністра оборони України, що згадана будівля з 2014 року є державним житловим фондом.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про звернення громадян": органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина перша); відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина третя); рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частина четверта).

За дорученням державного секретаря Міністерства оборони України начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України надано відповідь від 27.12.2017 №303/1/4/15/29 на звернення від 03.12.2017.

У відповіді зазначено, що будівля №67 військового містечка №41 (м. Київ) перебуває на балансовому обліку Київського квартино-експлуатаційного управління та за своїм функціональним призначенням рахується, як будівля штабу, санчастини, класи. Для часткового вирішення житлового питання з розміщення сімей військовослужбовців, тимчасово виконуючий обов`язки Міністра оборони України своїм дорученням від 21.09.2009 №9557/з погодив пропозиції щодо надання дозволу (в кожному випадку окремо за погодженням з Головним управлінням) на переобладнання нежитлових приміщень під житло для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей у відповідності до вимог чинного законодавства. Прийняття рішення Міністром оброни України щодо тимчасового проживання військовослужбовців в переобладнаних нежитлових приміщеннях не дає право щодо зміни їх статусу - переведення в житловий фонд. Будівля №67 військового містечка №41 переобладнана під тимчасове проживання військовослужбовців та членів їх сімей за рахунок власних коштів без дозволу балансоутримувача. Будівля після її переобладнання в експлуатацію в установленому порядку не вводилась. В наявному в Київському квартирно-експлуатаційному управлінні технічному паспорті (інвентаризаційна справа від 25.09.2014 №100) будівлі №67 (літ. "Г") військового містечка АДРЕСА_1 зазначено про фактичне використання будівлі з приміткою: "Об`єкт самочинно реконструйовано. Дозвіл та проектна документація на реконструкцію будівлі штабу під житловий будинок не надано".

Отже, відповідачем було надано обґрунтовану відповідь на звернення, а у відповіді зазначено, що відповідна будівля не належить до житлового фонду та відсутні підстави для її переведення в такий статус. Та обставина, що фізичною особою ОСОБА_12 виготовлено 25.09.2014 технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_2 ) на замовлення в Київського квартирно-експлуатаційного управління не є свідченням необґрунтованості відповіді, позаяк технічний паспорт на будівлю є лише одним з документів, які необхідні для прийняття рішення про переведення нежитлової будівлі в житлову. Також не може свідчити про необґрунтованість відповіді на звернення понесення заявниками витрат на переобладнання приміщень будівлі у житлові приміщення, оскільки це також не є підставою для висновку про переведення нежитлової будівлі до житлового фонду.

За твердженням позивачів відсутність відповіді на звернення слів "будівля за 2014 року є державним житловим фондом", "будівля не є з 2014 року державним житловим фондом" є доказом її необґрунтованості. Суд вважає, що відсутність однієї з наведених відповідей також не свідчить про необґрунтованість відповіді. Суд зауважує, що в зверненні позивачі просили підтвердити чи є будівля з 2014 державним житловим фондом. У відповіді на звернення наведена обставина не підтверджена. При цьому зі змісту відповіді можна зробити однозначний висновок, що підстав для переведення будівлі до житлового фонду не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Міністерства оборони України в особі Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо ненадання повної та об`єктивної відповіді на звернення від 03.12.2017 та зобов`язання Міністерства оборони України надати повну відповідь на звернення від 03.12.2017, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах захисту прав військовослужбовців Трохименко О.В.

Як було встановлено, позивачі вважають протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Л.Л. та представника Уповноваженого у справах захисту прав військовослужбовців Трохименка О.В. щодо перевірки скарг від 09.05.2018, від 26.06.2018 без участі позивачів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами було направлено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листа від 28.01.2018 про ненадання об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді на колективне звернення та притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за статтею 212-3 КУпАП від 25.01.2018, відповідно до якого позивачі просили: - провести перевірку на предмет вчинення адміністративного правопорушення посадовими особами Міністерства оборони України у зв`язку з ненаданням нам об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017;. притягти до адміністративної відповідальності осіб винних в ненадані об`єктивної, всебічної і вчасної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017; направити відповідні акти реагування щодо вищезазначеного порушення прав та законних інтересів для надання об`єктивної і всебічної відповіді за результатами розгляду колективного звернення від 03.12.2017.

Відповідно до Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" від 23.12.1997 №776/97-ВР (зі змінами): парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 1); Уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів (пункт 11 статті 13); актами реагування Уповноваженого щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб (частина перша статті 15); подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина (частина третя статті 15).

Листом від 27.02.2018 №4.2/7-С309541.18-1/26-128 представник Уповноваженого Верховної Ради України з питань з питань захисту прав військовослужбовців повідомив позивачів про відкриття провадження щодо стверджуваного порушення права позивачів на звернення. У відзиві зазначено, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах захисту прав військовослужбовців не встановлено порушень з боку посадових осіб Міністерства оборони України під час розгляду звернення позивачів, тому не було підстав для внесенні подання чи притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивачами направлено до Уповноваженого від 25.04.2018 про ненадання відповіді на колективне звернення представником Уповноваженого з питань захисту прав військовослужбовців від 24.04.2018, відповідно до якої позивачі просили вжити заходів реагування, про результати невідкладно повідомити позивачів письмово.

Листом від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128 Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено позивачів, що зважаючи на отриману інформацію підстави для застосування додаткових заходів реагування за зверненням позивачів немає, роз`яснено право на оскарження відповіді у разі незгоди з прийнятим за скаргою рішенням.

Позивачами направлено до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скаргу від 09.05.2018 на рішення виконуючого обов`язки Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав люди ОСОБА_11 від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128, відповідно до якої останні просили: повернутися до розгляду звернення від 25.01.2018; притягти до адміністративної відповідальності передбаченої законодавством України: а) підлеглу ( ОСОБА_11 ) та причасних осіб за відписку від 02.05.2018 №2/7-С309541.18-2/26-128; б) посадових осіб Міністерства оборони України за статтею 212-3 КУпАП, які не надали об`єктивної і вчасної відповіді на колективне звернення від 03.12.2017; невідкладно надати відповідь на скаргу від 24.04.2018; повторно направити відповідні акти реагування щодо вищезазначеного порушення прав та законних інтересів для надання об`єктивної відповіді на колективне звернення від 03.12.2017; реалізувати право скаржників передбачене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" щодо участі під час перевірки цієї скарги та за результатами її розгляду повідомити скаржників письмово.

Листом від 14.06.2018 №4.2/9-С317947.18/26-128 представник Уповноваженого у справах захисту прав військовослужбовців повідомив позивачів, що за результатами аналізу інформації отриманої у ході розгляду звернень, порушень Закону України "Про звернення громадян", які б могли бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України та Секретаріату Уповноваженого не встановлено, а отже не вбачається правових підстав для застосування заходів реагування Уповноваженого за зверненням останніх.

Позивачами направлено Президенту України скаргу від 26.06.2018 щодо порушення Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог статті 18 Закону України "Про звернення громадян", якою позивачі просили невідкладно застосувати заходи передбачені повноваженнями Президента України, для забезпечення виконання Уповноваженим вимог абзацу другого частини першої статті 18 Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду скарги від 09.05.2018.

Листом Адміністрації Президента України від 06.07.2018 №22/028534-26 повідомлено скаржників про відсутність повноважень щодо розгляду та вирішення порушеного питання. Також позивачів повідомлено про направлення колективного звернення від 26.06.2018 Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини для вжиття відповідних заходів реагування.

Листом від 13.08.2018 №1/12-С322240.322242.18/26-110 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повідомив позивачів про розгляд звернень від 09.05.2018, від 13.05.2018 та від 21.05.2018 відповідно до вимог законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для вжиття заходів реагування за скаргами до Президента України.

Підставами позову зазначено порушення відповідачами Уповноваженою Верховної Ради України з прав людини, представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах захисту прав військовослужбовців права позивачів на участь в розгляді звернення.

Відповідно до частини першої статті 17 Закон України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

За змістом статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх компетенції, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.

У заяві від 25.01.2018, скарзі від 24.04.2018 позивачі не просили про розгляд заяви за їх участі. У скарзі від 09.05.2018 скаржники ОСОБА_5., ОСОБА_14., ОСОБА_4., ОСОБА_8., ОСОБА_15., ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 просили розглянути скаргу за їх участі на підставі статті 18 Закону України "Про звернення громадян".

У відповіді від 14.06.2018 №4.2/9-С317947.18/26-128 представник Уповноваженого у справах захисту прав військовослужбовців повідомив про неможливість забезпечення участі скаржників в розгляді скарги від 09.05.2018, позаяк у секретаріаті Уповноваженого розгляд письмових звернень здійснюється відповідальними особами без проведення засідань.

Суд звертає увагу, що з`ясовані судом обставини справи свідчать про те, що скарги позивача розглянуто відповідачем об`єктивно, своєчасно та з наданням повної і обґрунтованої відповіді, тоді як незгода позивача зі змістом наданої йому відповіді не дає підстав для висновку про неправомірність дій відповідачів у спірних публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Г.В.Земляна

суддя В.В.Файдюк