Справа № 420/4159/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4159/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27.03.2020 року про скасування реєстрації місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить 23/50 частини садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на зазначене, з метою реєстрації свого постійного місця проживання за зазначеною адресою ОСОБА_1 звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із відповідною заявою. 18.03.2020 року відповідачем було зареєстровано позивача за адресою АДРЕСА_1 , про що зроблено відповідну відмітку в його паспорті громадянина України. Разом з тим, вже 27.03.2020 року відповідачем було прийнято рішення про скасування реєстрації місяця проживання позивача на підставі п.28 Правил реєстрації місяця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року, оскільки реєстрація була проведена з порушенням вимог законодавства.

Водночас позивач не погоджується із зазначеним рішенням Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради та вважає його протиправним, оскільки воно не містить жодного обґрунтування та підстав для його прийняття, не відповідає вимогам чіткості та конкретності.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

22.06.2020 року через канцелярію суду від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що реєстрація місця проживання здійснюється виключно у житлі, до якого згідно з приписами чинного законодавства України садовий будинок не відноситься. Оскільки позивачем до заяви про реєстрацію місця проживання не було надано рішення про переведення садового будинку у жилий будинок, реєстраційна дія була проведена із порушенням вимог законодавства.

Водночас п.28 Правил реєстрації місяця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року передбачено, що у разі виявлення такого порушення, керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації місця проживання/перебування особи, та за її результатами складає висновок і приймає рішення про скасування реєстрації місця проживання/перебування особи, що і було зроблено відповідачем.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

09.09.2016 року між ОСОБА_2 (як дарувальником) та ОСОБА_1 (як обдарованим) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2488, відповідно до якого позивач отримав безоплатно у власність 23/50 частини садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,0318 га, кадастровий номер :38:004:0064 (а.с. 10).

Вказаний садовий будинок в цілому складається з одного садового будинку, під літерою «А» загальною площею 454,6 кв.м, житловою площею 151,2 кв.м надвірних споруд №1-2 огорожа, І мостіння.

Відповідно до технічного паспорту виданого Одеським міським Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 15.06.2011 року (а.с.12-14) садовий будинок під літерою «А» загальною площею 454, 6 кв.м, складається з :

квартири АДРЕСА_2 (всього 209,6 кв.м), яка включає в себе підвал (складається з: гаражу 18, 00 кв.м, підвалу 26, 4 кв.м, комори 10, 5 кв.м, сходової клітини -12,0 кв.м, топочної 10,4 кв.м); перший поверх (складається з: сходової клітини 11, 9 кв.м; сан. вузолу 5,2 кв.м, кухні 11, 00 кв.м, коридору 10, 7 кв.м, вітальні 26, 5 кв.м) та другий поверх (складається з: сходової клітини 15, 9 кв.м; сан. вузолу 8, 7 кв.м, літньої житлової 15,9 кв.м, літньої житлової 26,5 кв.м);

квартири №2 (всього 245,0 кв.м), яка включає в себе підвал (складається з: гаражу 28, 1 кв.м, топочної 9, 1 кв.м, коридору 8, 7 кв.м, сходової клітини 11,9 кв.м.; підвалу 29,0 кв.м); перший поверх (складається з: сходової клітини 8, 7 кв.м, вітальні 30,2 кв.м, коридору 16,4 кв.м, сан. вузолу 4,9 кв.м, кухні 21,2 кв.м); та другого поверху (складається з: сходової клітини 18,4 кв.м; літньої житлової 21, 2 кв.м, літньої житлової 16,8 кв.м, сан. вузолу 5, 7 кв.м, літньої житлової 14,1 кв.м, коридору 7, 2 кв.м).

Відповідно до характеристики будівель і споруд, зазначеної у технічному паспорті, виданому Одеським міським Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 15.06.2011 року, садовий будинок під літерою «А» має електрику, водопровід, каналізацію, газопостачання. Фундамент залізобетонний, стіни пінобетонні, покрівля метало черепиця.

09.09.2016 року між ОСОБА_2 (як дарувальником) та ОСОБА_1 (як обдарованим) також було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2490, відповідно до якого позивач отримав безоплатно у власність земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , розміром 0,0318 га, кадастровий номер :38:004:0064 (а.с. 15).

З метою реєстрації свого постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо реєстрації місця проживання.

18.03.2020 року відповідачем було зареєстровано позивача за зазначеною адресою про що зроблено відповідну відмітку в його паспорті громадянина України (а.с.9).

27.03.2020 року директором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради був складений висновок за результатами перевірки підстав реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , яким начальнику відділу реєстрації та паспортизації в Київському районі Департаменту адміністратору ОСОБА_3 запропоновано скасувати реєстрацію місяця проживання позивача. Висновок вмотивований тим, що реєстрація місця проживання здійснюється виключно у житлі, до якого згідно з приписами чинного законодавства України садовий будинок не відноситься. Також у висновку зазначено про те, що позивачем до заяви про реєстрацію місця проживання не було надано рішення про переведення садового будинку у жилий будинок (а.с. 56-58).

В той же день, 27.03.2020 року, начальником відділу реєстрації та паспортизації управління реєстрації та паспортизації в Київському районі Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради адміністратором ОСОБА_3 було прийнято рішення у вигляді повідомлення про скасування місця проживання ОСОБА_1 . Підставою для прийняття зазначеного рішення зазначено п.28 Правил реєстрації місяця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року, оскільки реєстрація була проведена з порушенням законодавства (а.с. 18; 52).

Супровідним листом від 03.04.2020 року зазначене рішення було направлено на адресу позивача (а.с. 17; 51).

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року, що ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, урегульовано Законом України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частинами першою, третьою статті 6 Закону № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлено Правилами реєстрації місця проживання та Порядком передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (далі - Правила №207).

Відповідно до п.п. 3, 8 Правил №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Пунктом 4 Правил №207 визначено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно з пунктом 18 Правил №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

За змістом п. 19 Правил працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Пунктом 11 Правил №207 передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Відповідно до вимог пункту 28 Правил реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються у разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.

Таким чином пунктом 28 Правил визначено вичерпний перелік процесуальних етапів проведення перевірки законності підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, дотримання яких свідчитиме про прийняття законного та обґрунтованого рішення про скасування місця проживання/перебування особи або про зняття з реєстрації місця проживання у разі виявлення та підтвердження порушенням вимог законодавства, допущених в ході реєстрації місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання особи.

Так до таких етапів належить:

- виявлення порушення вимог законодавства, допущених в ході реєстрації місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання особи;

- проведення керівником органу реєстрації перевірки підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи;

- складання висновку за результатами такої перевірки;

- прийняття рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Здійснюючи системний аналіз наведених норм вбачається, що прийняттю рішення про реєстрацію місця проживання особи передує процедура перевірки поданих заявником документів на відповідність вимогам Правил, та лише у випадку відповідності поданих документів таким вимогам працівником органу реєстрації приймається рішення про реєстрацію місця проживання особи.

Однією з визначальних підстав для реєстрації місця проживання особи є підтвердження відповідними документами права останньої на проживання у житлі.

Як було встановлено судом підставою для скасування реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 було те, що позивачем не було надано документів щодо переведення садового будинку у житловий будинок, а тому зазначений садовий будинок, на думку відповідача, не призначений для постійного проживання, у зв`язку з чим, зареєструвати позивача за цією адресою не є можливим.

Суд звертає увагу на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не містить посилань на поняття житлового фонду та не встановлює обмежень у реєстрації за адресою приміщення, яке не відноситься до житлового фонду.

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України) визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

З аналізу норми ст. 379 Цивільного кодексу України вбачається, що житлом фізичної особи є не тільки житловий будинок, а й інше жиле приміщення, придатне для постійного чи тимчасового проживання в ньому.

Відповідно до ст.4 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово- будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно- колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Аналіз наведених вимог чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.

Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Крім того з наведених норм житлового кодексу вбачається, що садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового Фонду.

Суд зазначає, що відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовуються під час будівництва житлових будинків у порівнянні з садовими будинками, не позбавляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання, за умови, що власник садового будинку з власної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнання чи комунікації.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 року у справі № 2340/4673/18, та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у справі №420/4159/20.

Як вбачається судом з наданих позивачем до суду письмових доказів садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 454,6 кв.м, житловою площею 151,2 кв.м є придатним для експлуатації та постійного проживання в ньому людей, оскільки включає в себе підвал, топочну, гараж, сан. вузли, кухню, коридор, вітальню, літні житлові приміщення. Також цей будинок оснащений електропостачанням, водопостачанням, газопостачанням, каналізацією. Зазначених обставин відповідачем у справі не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що реєстрація фізичної особи за адресою її житла, зокрема, садового будинку, є можливою та повністю узгоджується з положеннями статей 6, 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому підстави для її скасування у відповідача були відсутні.

Крім цього, суд при вирішенні позову враховує, що чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових.

Так, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02 вересня 2014 року №1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків», згідно з якою громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того при оцінці оскаржуваного рішення суд зазначає, що стаття 6 Закону №1382-IV та пункт 18 Порядку №207 встановлюють вичерпний перелік документів, які необхідно подати для здійснення реєстрації місця проживання особи, однак в ньому відсутнє рішення про переведення садового будинку у жилий.

Статтею 9-1 Закону №1382-IV та пунктом 11 Порядку №207 визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання, проте цим переліком також не передбачено права відмовляти у здійсненні реєстрації через те, що будинок не є житловим.

При цьому, суд погоджується із посиланням позивача відносно того, що оскаржуване рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, як акт індивідуальної дії не відповідає вимогам прозорості та зрозумілості, з огляду на наступне.

Так правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Як встановлено судом під час розгляду справи, оскаржуване позивачем рішення від 27.03.2020 року у вигляді повідомлення про скасування місця реєстрації ОСОБА_1 не містить викладення конкретних причин та фактичних підстав для його прийняття. Не зазначено таких відомостей і в супровідному листі, яким зазначене рішення направлено на адресу позивача. З цих підстав, на думку суду, рішення відповідача не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації позивачем права бути обізнаним щодо волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем у справі не доведено обґрунтованості та правомірності оскаржуваного рішення щодо скасування реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 15.05.2020 року №40863.

Враховуючи наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає необхідним стягнути на користь позивача повну суму сплаченого ним судового збору з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень у розмірі 840,80 грн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (65074, м.Одеса, вул. Косовська, 2Д) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27.03.2020 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.