Справа № 640/4701/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4701/19 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Міністерства інфраструктури України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Міністерства інфраструктури України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не вчинення дій по припиненню Державної адміністрації залізничного транспорту України в строк до 31.12.2015, а саме: не внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України;

- зобов`язати відповідачів у встановленому чинним законодавством України порядку вчинити дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України протягом 15 днів з моменту набрання сили рішенням по даній справі.

Позов обґрунтовано бездіяльністю відповідачів щодо не внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України, що призвело до неможливості негайного виконання судового рішення що стосується прав позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пунктом 1 Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту від 30.11.2015 №512-Ц/од визначено, що датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) і підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 є 30 листопада 2015 року.

Втім, відповідних дій вчинено не було і така бездіяльність впливає на справедливий розгляд справи по захисту його трудових прав за участю належного відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Кабінетом Міністрів України зазначено, що умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент звернення її до суду з відповідним позовом.

Вказує, що у рамках даної справи жодного особистого, немайного трудового права позивача відповідачами не порушено, доказів доведення порушених прав позивачем не долучається, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Державною адміністрацією залізничного транспорту України звернуто увагу, що провадження у вказаній справі має бути закрито, оскільки Державна адміністрація залізничного транспорту України не є органом державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, атол іншим суб`єктом при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, а виконує функцію публічних перевезень на договірній основі.

Крім того, зазначає, що відповідачами не порушено будь-яких охоронюваних прав чи інтересів позивача, так як трудові відносини з позивачем було припинено 03.12.2014, та цивільна справа щодо поновлення позивача на посаді на даний час ще не розглянута.

Також, строки припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України на даний час не визначено жодними нормативно-правовими актами, враховуючи знаходження деяких підприємств на окупованій території, та території, на якій проводиться антитерористична операція.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Міністерством інфраструктури України видано наказ від 09.07.2014 № 301 «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Пунктом 1 наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 р. № 512-Ц/од «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» визначено, що датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) і підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 є 30 листопада 2015 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів по не вчиненню дій з припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України у встановлений строк, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, так як бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб`єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи, а суд у даних правовідносинах не вбачає такої поведінки.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Так, у силу вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі зазначених суб`єктів не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 № 292-р ОСОБА_1 призначено Генеральним директором Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 1154-р позивача вирішено звільнити з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.12.2014 р. № 4114/ос «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2018 по справі № 826/20585/14 визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України».

Втім, постановою Верховного Суду від 13.03.2019 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року у справі №826/20585/14 - скасовано, провадження у справі №826/20585/14 - закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд касаційної інстанції виходив з того, що справа №462/2590/15-ц за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03 грудня 2014 року №4114/ос та поновлення на посаді Генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України розглядається за правилами цивільного судочинства, тому дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Під час розгляду справи №462/2590/15-ц, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника Державної адміністрації залізничного транспорту України - Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця».

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року в частині залучення до участі у справі правонаступника Державної адміністрації залізничного транспорту України - ПАТ «Укрзалізниця» скасовано.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2018 у справі №462/2590/15-ц відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову Апеляційного суду Львівської області від 18.09.2018, з огляду на відсутність правових підстав для того, щоб вважати Державну адміністрацію залізничного транспорту України припиненою, так як до Єдиного державного реєстру запису про її припинення не внесено.

Так, згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, зокрема, що Міністерству інфраструктури: у двомісячний строк: вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; разом з Укрзалізницею забезпечити проведення інвентаризації майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, та господарських товариств, зазначених у додатку 2; затвердити переліки та зведені акти інвентаризації майна: Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1, що вноситься до статутного капіталу товариства; яке закріплюється за товариством на праві господарського відання; затвердити зведені акти інвентаризації майна господарських товариств, зазначених у додатку 2; затвердити переліки земельних ділянок, право постійного користування якими вноситься до статутного капіталу товариства.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Міністерством інфраструктури України видано наказ від 09.07.2014 № 301 «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у відповідності до пункту 1 якого реорганізовано Державну адміністрацію залізничного транспорту код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємтва та установи залізничного транспорту загального користування згідно з додатком №1 шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

У відповідності до пункту 3 такої Постанови комісіям з реорганізації Укрзалізниці, підприємтв та установ залізничного транспорту загального користування наказано у триденний термін повідомити у встановленому порядку державного реєстратора про рішення щодо реорганізації та подати документи, необхідні для внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

При цьому, Законом України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» врегульовано особливий порядок утворення ПАТ «Українська залізниця».

На виконання зазначеного Закону, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, опублікованої в газеті «Урядовий кур`єр» від 04.07.2014 № 118, було утворено ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно зі Статутом (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735) ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

У подальшому, пунктом 1 наказу Державної адміністрації залізничного транспорту від 30.11.2015 № 512-Ц/од «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» визначено, що датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) і підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 є 30.11.2015.

Отже, вказаними нормами визначено статус ПАТ «Українська залізниця» як правонаступника відповідних підприємств (у тому числі Державної адміністрації залізничного транспорту).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що підставою для подання даного позову щодо визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо не вчинення дій по припиненню Державної адміністрації залізничного транспорту України в строк до 31.12.2015 слугувала необхідність захисту саме трудових прав позивача у правовідносинах з належним, на його думку, відповідачем - правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту України - ПАТ «Українська залізниця».

Як наслідок, позивач просить зобов`язати відповідачів внести до Реєстру відомості щодо припинення Державної адміністрації залізничного транспорту, які, за твердженням позивача, перешкоджають реалізації його трудових прав та інтересів у правовідносинах з ПАТ «Українська залізниця».

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

З огляду на вказане, спір у цій справі виник у відносинах, пов`язаних із необхідністю припинення діяльності однієї юридичної особи та правом правонаступництва іншої, відтак - має приватноправовий характер та з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення предметної юрисдикції спору за подібних обставин наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №826/5806/17 (провадження № 11-290апп19) та постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №826/5984/17.

Крім того, слід звернути увагу на рішення від 13.03.2019 у справі №826/20585/14, в якому Верховний Суд зазначив, що у вирішенні питання правомірності звільнення позивача з посади, діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, а орган в якому працював ОСОБА_1 - Державна адміністрація залізничного транспорту є державною установою та не є органом державної влади, що виключає можливість розгляду даної справи адміністративним судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 частини першої ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з даним позовом до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Міністерства інфраструктури України, треті особи: Кабінет Міністрів України, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук