Справа № 320/5437/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2020 року № 320/5437/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Лубянській Д.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Карпенка Л.М.,

представника відповідача - не з`явився,

треті особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи: військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_3 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.07.2019 №359 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- визнати протиправним та скасувати пункт 13 параграфу 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.07.2019 №300, підполковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 призначити офіцером автотранспортної служби тилу військової частини НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на безпідставність застосування до нього згідно з оскаржуваними наказами дисциплінарного стягнення у виді пониження у посаді. Зазначає, що висновок відповідача про неправильне списання ОСОБА_1 - заступником командира військової частини НОМЕР_2 з тилу, на підставі інспекторських посвідчень майна продовольчої служби військової частини, є безпідставним та не обґрунтовується правовим чином, оскільки законодавством визначено, що організація списання військового майна покладається на відповідних командирів (начальничків) військових частин (установ, організацій). Наполягав на тому, що у даному випадку Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України порушені права позивача стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності, адже пониження його у посаді не відповідає тяжкості скоєного дисциплінарного правопорушення.

Також, на думку позивача, відповідачем не дотримано закріпленого порядку накладення дисциплінарного стягнення, позаяк наказ від 03.07.2019 №359 прийнятий майже через два місяці після проведення службового розслідування, у той час, як мав бути прийнятий протягом місяця з дня його закінчення.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав до суду відзив, в якому посилався на законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем наказів. Пояснив, що Командувач Сухопутних військ Збройних Сил України, розглянувши акт та матеріали службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , скористався своїм правом та дійшов висновку про необхідність накладення дисциплінарного стягнення у виді пониження в посаді.

Військова частина НОМЕР_3 також заперечувала проти задоволення адміністративного позову, з підстав та доводів, аналогічних відповідачу.

Ухвалою суду від 15.10.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 13.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 07.07.2020, прибув позивач та його представник, які під час судового засідання підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач та треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явку своїх представників не забезпечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, підполковник військової служби за контрактом ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.09.2016 №282, був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання обов`язків за посадою заступника командира частини з тилу - начальника тилу з 22 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 14).

Судом встановлено, що на підставі рапорту начальника продовольчої служби військової частини майора Звержхівського О.К. вх.№4265 від 03.05.2019, з метою встановлення причин та умов, що призвели до неправильного списання майна продовольчої служби за інспекторськими посвідченнями за підписом полковника ОСОБА_2 з 2014 року по вересня 2017 року, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2019 №1116 наказано призначити службове розслідування (т.1 а.с. 231).

На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 07.05.2019 №322, наказано провести службове розслідування стосовно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с. 232).

Проведення службового розслідування оформлене актом від 05.06.2019 №502/511 (т. 1 а.с. 115-137).

У відповідності до розділу 2 вказаного акту "Опис обставин вчиненого правопорушення", відповідальним за проведення розслідування було встановлено, що у період з 2014 року по вересень 2017 року, командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_5 ), були виписані інспекційні посвідчення: від 18.08.2015 №1325, від 17.06.2015 №1326, від 19.07.2015 №1327, від 18.08.2015 №1328, від 18.08.2015 №1329, від 18.08.2015 №1330, від 18.08.2015 №1331, від 18.08.2015 №1332, від 18.08.2015 №1333, від 19.07.2016 №35/40, від 24.04.2016 №22, від 18.07.2016 №48, від 22.02.2017 №49, від 23.02.2016 №50, від 26.03.2016 №51, від 27.03.2016 №52, від 15.04.2016 №53, від 15.05.2016 №54, від 30.03.2017 №100, від 16.04.2017 №102, від 24.04.2017 №103, від 14.05.2017 №104, від 24.05.2017 №105, від 10.06.2017 №106, від 15.07.2017 №107, від 15.08.2017 №108.

Зазначено, що командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_2 прийняв на розгляд клопотання від заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу та затвердив перелічені інспекторські посвідчення на списання військового майна продовольчої служби, чим порушив пункт 4.11. наказу Міністерства оборони України від 12.04.2015 №17, в частині того, що клопотання про видання інспекторських посвідчень, які не підтверджені відповідними документами, не повинні були прийматись до розгляду, що призвело до безпідставного списання технічних засобів та майна продовольчої служби.

В акті розслідування, а саме розділі 3 "Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування" стверджено, що причинами, які призвели до даного порушення стало невиконання посадовими особами, а саме: заступником командира з тилу-начальника тилу військової частини - польова пошта НОМЕР_4 полковником ОСОБА_3 у період з 2014 року по 14.07.2016 року, заступником командира з тилу-начальника тилу військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 у період з 22.09.2016 по теперішній час вимог абзацу 1 пункту 3.2.1. наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300, щодо відпрацювання необхідних матеріалів для видачі інспекторських посвідчень на списання за рахунок держави.

Після закінчення службового розслідування, командувачем військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " прийнято наказ від 06.06.2019 №423 "Про результати службового розслідування", пунктом 4 якого наказано: "Начальнику тилу оперативного командування "Північ" відповідно до статей 74, 92 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України відпрацювати клопотання перед командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України щодо пониження в посаді заступника командира з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків (т. 1 а.с. 138-131).

У подальшому, відповідно до пункту 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.07.2019 №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за неналежне виконання вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо зобов`язання кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених йому за посадою, абзацу сімнадцять, пункту 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 липня 1997 року №300 щодо обов`язку готувати необхідні матеріали для видачі інспекторських посвідчень на списання матеріальних засобів та недотримання вимог пункту 20.1 додатку 8 Порядку списання військового майна у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від січня 2015 року №17, на заступника командира частини з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - "пониження в посаді" (т. 1 а.с. 9-10).

Судом встановлено, що реалізуючи зазначений наказ, відповідач пунктом 13 параграфу 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.07.2019 №300, підполковника ОСОБА_4 , заступника командира військової частини з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_2 , призначив офіцером автотранспортної служби тилу військової частини НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 82).

На переконання позивача, пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.07.2019 №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та пункт 13 параграфу 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.07.2019 №300, є протиправними та підлягають скасуванню, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби ЗСУ, відповідно до пункту 16 якого кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За визначенням, наведеним у пункті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

За змістом пункту 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 93-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Перевіряючи обставини справи суд встановив, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності, з тих підстав, що на думку відповідача, дії ОСОБА_1 призвели до неправильного списання майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_2 .

Проте, висновки службового розслідування щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків не знайшли підтвердження під час розгляду справи, враховуючи наступне.

Процедура списання військового майна унормована Порядком списання військового майна у Збройних Силах України, який встановлює єдиний механізм списання військового майна командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року №17.

Списання військового майна - документальне оформлення встановлених цим Порядком документів щодо вилучення військового майна з обліку у військовій частині у випадку переведення військового майна в останню (найнижчу) категорію, його витрачання, а також у разі його втрати.

Пунктом 1.3 врегульовано, що списання військового майна здійснюється у разі: втрати (знищення, руйнування) внаслідок стихійного лиха або воєнних дій, проведення антитерористичної (миротворчої) операції або внаслідок диверсій.

Згідно пункту 1.5 списання військового майна (крім будівель (споруд)) проводиться за актами якісного (технічного) стану (додаток 1), інспекторськими посвідченнями (додаток 2) та за актами списання (додаток 3).

Військове майно незалежно від його призначення, джерел надходження та способів придбання, у разі втрат (нестач), крадіжок, знищення, пошкоджень та стихійного лиха, а також коли зіпсовано та передчасно виведено з ладу матеріальні засоби, крім нестач, що утворилися в межах норм природних втрат, списується з регістрів обліку на підставі наказу командира військової частини з обов`язковим внесенням втрат (нестач) до Книги обліку втрат військового майна та Книги обліку нестач.

Пунктом 2.1 передбачено, що організація списання військового майна покладається на відповідних командирів (начальників) військових частин (установ, організацій) (далі - командири військових частин).

Командири військових частин мають право затверджувати акти на переведення військового майна в останню (найнижчу) категорію, інспекторські посвідчення та акти списання відповідно до переліку максимальних розмірів коштів, на які посадові особи Міністерства оборони України та Збройних Сил України мають право затверджувати акти на переведення військового майна в останню (найнижчу) категорію, інспекторські посвідчення та акти списання (додаток 6), що не перевищують встановлених Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225 (із змінами), максимальних розмірів коштів. Командири військових частин списують військове майно згідно з повноваженнями командирів військових частин на списання військового майна відповідно до номенклатури служб забезпечення (додаток 7).

Для оформлення документів на списання військового майна наказом командира військової частини або командира (начальника) вищого рівня щороку призначається комісія для списання військового майна (п. 2.3).

Комісія зобов`язана:

провести ретельний огляд військового майна, зробити заміри та перевірки, установити ступінь і причини зносу, дефекти, що стали підставою для порушення клопотання про складання акта на списання військового майна, використовуючи при цьому дані облікових документів, а також необхідну технічну документацію (до матеріалів на списання будівель (споруд) обов`язково додається акт технічного стану будівлі (споруди));

перевірити комплектність військового майна, що підлягає списанню;

встановити можливість або неможливість відновлення і подальшого використання військового майна за цільовим та функціональним призначенням, конкретні причини його списання, а також підготувати пропозиції про його списання та подальше використання (розбирання, утилізація, передача);

надати пропозиції про доцільність використання складових військового майна (окремих агрегатів, вузлів, деталей та матеріалів), що утворюються після його розбирання;

визначити залишкову (балансову) вартість військового майна;

підготувати необхідні документи для списання військового майна на затвердження відповідній посадовій особі.

Буквальний зміст наведених приписів порядку свідчить, що списання військового майна передбачено за вичерпного переліку обставин та у відповідності до встановленої процедури. Суд звертає увагу, що обов`язок щодо списання військового майна, у тому числі організація такого списання, покладається на командира відповідної військової частини та утвореної ним комісії.

У цьому контексті, суд зазначає, що у період з вересня 2016 року по вересень 2017 року, позивач займав посаду заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу військової частини. Тобто, не був посадовою особою, на яку покладається організація списання військового майна.

Разом з цим, суд звертає увагу на розділ VІ Порядку №17 "Списання військового майна за інспекторським посвідченням".

Так, за інспекторським посвідченням списуються втрачене або знищене військове майно, майно, яке обліковується за обліково-номерними, якісними (технічними) показниками і набуло непридатного стану раніше установленого строку його служби, носіння (використання), вироблення технічного ресурсу, якщо згідно із законодавством заподіяна шкода повністю або частково відноситься на рахунок держави, за неможливості відшкодування їх повної або часткової вартості за рахунок винних осіб.

Для списання військового майна за інспекторським посвідченням службою, яка є службою забезпечення цим військовим майном, готується клопотання.

Для списання за інспекторським посвідченням військового майна, втраченого або знищеного під час проведення антитерористичної операції, міжнародної операції з підтримання миру і безпеки або внаслідок диверсій, терористичних актів, посадові особи подають клопотання, до якого додаються:

матеріали розслідування;

витяги з наказів про призначення та результати проведення розслідування причин та обставин втрати або знищення, дострокового зносу, перевитрати військового майна;

перелік військового майна, що підлягає списанню за інспекторським посвідченням, форма якого наведена в додатку 13 до цього Порядку;

виписки з книг обліку втрат військового майна по службах забезпечення, а також із книги обліку нестач військової частини;

акти технічного стану (для виробів, що обліковуються за номерами), акти списання (для решти матеріальних засобів), складені на підставі наявних облікових даних на момент до настання події, із зазначенням обставин втрати (знищення, пошкодження тощо) військового майна, затверджені командиром військової частини;

відомість визначення залишкової вартості військового майна на момент знищення (втрати, пошкодження тощо) з розрахунками згідно з Методикою визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року № 759;

засвідчені в установленому законодавством порядку копії рішень судових органів та органів досудового розслідування.

Абзацом 15 пункту 4.11 закріплено, що клопотання про видання інспекторського посвідчення, яке не підтверджене відповідними документами, до розгляду не приймається.
Рішення про оформлення (порушення клопотання про видачу) інспекторських посвідчень приймається після видання наказу про результати проведення розслідувань, аудиту, перевірок, рішення суду, якими встановлено необхідність віднесення частини або повної суми збитків на рахунок держави.

Положення пункту 4.19 вказують, що посадовим особам Збройних Сил України забороняється приймати рішення та видавати інспекторські посвідчення у разі: відсутності відповідних документів, що підтверджують законність списання військового майна.
Отже, списанню військового майна за інспекторським посвідченням передує клопотання про видання такого посвідчення, яке подається разом із встановленим переліком документів. При цьому, спеціальним порядком передбачено заборону видачі інспекторських посвідчень та неприйняття до розгляду клопотань про їх видачу, у випадку не підтвердження списання військового майна документами.

Водночас, відповідач притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності, посилаючись на те, що його дії щодо неналежного відпрацювання необхідних матеріалів для видачі інспекторських посвідчень на списання за рахунок держави, призвели до безпідставного списання технічних засобів та майна продовольчої служби.

Таку позицію відповідача суд сприймає негативно, та зазначає, що навіть у разі відсутності необхідних для списання військового майна документів та/або неналежного їх оформлення, такі обставини не можуть стати підставою та призвести до неправильного списання майна продовольчої служби. Імперативними нормами спеціального законодавства обумовлено, що списання військового майна, у даному випадку, відбувається на підставі виданого та затвердженого інспекторського посвідчення.

У разі ж недостатності доданих до клопотання документів, що підтверджують законність списання військового майна або їх неналежного оформлення, правовим наслідком є неприйняття до розгляду поданого клопотання та заборона видачі інспекторського посвідчення.

Суд наголошує, що матеріали справи містять накази командира військової частини НОМЕР_2 "Про результати службового розслідування" за період 2016-2017 роки, якими списано з обліку військове майно та інспекторські посвідчення, видані на підставі зазначених наказів, які затверджені командиром військової частини (т.1 а.с. 26-53).

Це означає, що за результатами розгляду поданих документів та за наслідками проведення службового розслідування, командир військової частини дійшов висновку про списання продовольчої служби з обліку. Позивач не був відповідальною посадовою особою та може бути притягнутий до відповідальності за організацію списання військового майна.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Натомість, для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Між тим, суд вказує на формальний підхід відповідача до проведення службового розслідування, з огляду на поверхневе встановлення обставин та подій у ході визначення винних осіб. У ході судового розгляду встановлено, що у період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року підполковник ОСОБА_1 залучався до проведення АТО (перебував у відрядженнях), перебував у відпустках, тощо.

За таких обставин, відсутні будь-які причини вважати, що через протиправну поведінку саме позивача у виді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, відповідачу та державі завдано шкоду. Відповідачем не встановлено вину позивача та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і настанням наслідків, тому застосування до ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення шляхом пониження в посаді, та у подальшому пониження його в посаді, не відповідає чинному законодавству України.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача, а оскаржувані накази вважає такими, що підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.07.2019 №359 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Визнати протиправним та скасувати пункт 13 параграфу 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 31.07.2019 №300, яким підполковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 призначено офіцером автотранспортної служби тилу військової частини НОМЕР_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 21 липня 2020 р.