Справа № 420/704/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/704/20
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року по справі № 420/704/20 за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання протиправними дії щодо відмови в наданні публічної інформації та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом в якому просила:

- визнати протиправними дії Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області щодо відмови в надані ОСОБА_1 публічної інформації оформлену листом від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 на запит на публічну інформацію від 22.01.2020;

- зобов`язати Красносільську раду Лиманського району Одеської області надати ОСОБА_1 наступну публічну інформацію: 1) Повний перелік об`єктів комунальної власності на території Красносільської ради; 2) Перелік об`єктів комунальної власності, що передачі в оренду чи інше право користування із зазначенням: номер договору, дати укладення, найменування особи, якій передано майно в оренду чи користування майно яке передано в оренду чи користування, строк дії договору; 3) Перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності, які можуть бути передані в користування; 4) Перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території сільської ради; 5) Актуальні списки орендарів місцевих земельних ділянок; 6) Інформацію про громадян, яким сільська рада затвердила проекти проекті землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок та передала у власність у межах норм безоплатної приватизації відповідні земельні ділянки (відповідно до статті 118 ЗК України) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 із зазначенням: ПІБ громадянина, номер та дата прийнятого рішення сільської ради, площа земельної ділянки, цільове використання земельної ділянки, присвоєний кадастровий номер.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.01.2020 позивачка відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернулась до Красносільської сільської ради із запитом на отримання публічної інформації, однак у відповіді на запит було відмовлено через те, що ведення вказаних у запиті переліків та списків не передбачено чинним законодавством, а тому запитувана інформація не підпадає під визначення публічної інформації в розумінні статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивачка вважає відмову у наданні інформації протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13 березня 2020 року позов задовольнив.

Визнав протиправними дії Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області щодо відмови в надані ОСОБА_1 публічної інформації оформленої листом від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 на запит на публічну інформацію від 22.01.2020.

Зобов`язав Красносільську раду Лиманського району Одеської області надати ОСОБА_1 наступну публічну інформацію: 1) Повний перелік об`єктів комунальної власності на території Красносільської ради; 2) Перелік об`єктів комунальної власності, що передані в оренду чи інше право користування із зазначенням: номеру договору, дати укладення, найменування особи, якій передано майно в оренду чи користування, майно, яке передано в оренду чи користування, строк дії договору; 3) Перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності, які можуть бути передані в користування; 4) Перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови на території сільської ради; 5) Актуальні списки орендарів місцевих земельних ділянок; 6) Інформацію про громадян, яким сільська рада затвердила проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок та передала у власність у межах норм безоплатної приватизації відповідні земельні ділянки (відповідно до статті 118 ЗК України) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 із зазначенням: ПІБ громадянина, номеру та дати прийнятого рішення сільської ради, площі земельної ділянки, цільового використання земельної ділянки, присвоєного кадастровий номер.

Стягнув з Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 700,00 грн (дві тисячі сімсот грн. 00 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- посилання на ЗУ «Про місцеве самоврядування», статтю 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», положення статтю 179 Цивільного кодексу України, постанову Пленуму ВАС України від 30.09.2013 №11, статтю 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та статті 79-79 (1)Земельного кодексу України;

- судом не враховано, що вільні земельні ділянки комунальної власності не сформовані, а отже інформація про їх наявність відсутня у сільської ради.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 22.01.2020 позивачка звернулася до розпорядника інформації - Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію» з інформаційним запитом про отримання публічної інформації, який зареєстровано за вх. № 2-ЗПІ (а.с. 8).

Листом від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 позивачу було відмовлено в отриманні запитуваної інформації через те, що ведення вказаних у запиті переліків та списків не передбачено чинним законодавством, а тому запитувана інформація не підпадає під визначення публічної інформації в розумінні статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (а.с. 9).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, розглядаючи запит позивача, допустив протиправні дії щодо відмови в надані ОСОБА_1 публічної інформації оформлену листом від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 на запит на публічну інформацію від 22.01.2020, хоча був зобов`язаний надати достовірну, точну та повну інформацію.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про інформацію» основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За частиною 1 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3)інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частиною 1 статті 14 цього Закону передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частина 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні визначає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Пунктом 31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільським, селищним, міським радам надані виключні повноваження щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності , не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

Абзацом 2 частини 5 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

За приписами статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

У свою чергу, відмовляючи у наданні інформації відповідач вказує про те, що у розпорядженні сільської ради відсутня запитувана позивачем інформація.

Як вбачається із наданої відповіді від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 саме Виконавчий орган Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області розглянув запит позивачки та надав інформацію по відсутність запитуваної публічної інформації (а.с.9).

Колегія суддів зазначає, що безпідставним є посилання відповідача у своїй відмові, оформленій листом від 22.01.2020 на положення статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», так як позивач у своєму запиті не запитувала у відповідача нової інформації , а лише просила надати інформацію про наявність об`єктів комунальної власності, земельних ділянок на території сільської ради.

З аналізу положень ЗУ «Про доступ до публічної інформації» випливає, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь - якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналізуючи приписи статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", передусім саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Більше того, сільська рада також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які піддягають оприлюдненню у формі відкритих даних» на виконання статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно до додатку до Положення, Органи місцевого самоврядування оприлюднюють інформацію про: перелік об`єктів комунальної власності; перелік об`єктів комунальної власності, що передані в оренду чи інше право користування (з даними про умови передачі об`єктів в оренду); перелік незадіяних земельних ділянок і майнових об`єктів (приміщень) комунальної форми власності, які можуть бути передані в користування; перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови, актуальні списки власників/орендарів місцевих земельних ділянок.

Таким чином, діючим законодавством, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835 передбачений обов`язок для органів місцевого самоврядування створювати та опубліковувати у формі відкритих даних інформацію про перелік земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови.

Крім того, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №835 з посиланням на ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначає розпорядників інформації які зобов`язані опубліковувати інформацію, до таких розпорядників окрім інших відносяться органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 10-1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у Формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати н на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Тобто, окрім обов`язку оприлюднювати інформацію, розпорядник інформації зобов`язаний надавати публічну інформацію у Формі відкритих даних на запит.

Відповідач по справі за діючим законодавством є належним розпорядником інформації, що стосується вільних земель та об`єктів комунальної власності на території Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області .

Отже, статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений вичерпний перелік для відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі.

Як вбачається із матеріалів справи у листі відповідача від 22.01.2020 року №2-ЗПІ/109 зазначено, що запитуваної інформації в процесі роботи Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області не створено. Тобто, позивачу відмовлено у задоволенні запиту щодо надання публічної інформації, яка є предметом спору з тих підстав, що розпорядник інформації не володіє такою інформацією, оскільки вона не створена.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про безпідставність доводів відповідача викладених у відповіді на звернення позивача, про те, що Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області не володіє запитуваною інформацією, тому що така інформація не створена в процесі її роботи, оскільки орган місцевого самоврядування є розпорядником такої інформації, та який зобов`язаний володіти такою інформацією відповідно до вищенаведених вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач, розглядаючи запит позивача, допустив протиправні дії щодо відмови в надані ОСОБА_1 публічної інформації оформлену листом від 22.01.2020 № 2-ЗПІ/109 на запит на публічну інформацію від 22.01.2020, хоча був зобов`язаний надати достовірну, точну та повну інформацію , як це передбачено діючим законодавством.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

У доводах апеляційної скарги апелянт лише цитує положення зазначених норм статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та статей 79-79(1) Земельного кодексу України, однак не наводить аргументів щодо законності своєї відмови у наданні інформації оформлену листом від 22.01.2020 р. №2-ЗПІ/109 та не спростовує обставини встановлені судом першої інстанції.

Так, відповідно до пункту 12.3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, за змістом пункту 1 частини І статті 22 Закону № 2939-VІ у задоволенні запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти, то згідно із принципом законності він повинен усунути порушення закону та вжити заходів щодо набуття (створення) запитаної інформації, продовживши у разі необхідності строк розгляду запиту на інформацію.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №821/72/16-а від 04.04.2018.

Доводи апелянта про те що вільні земельні ділянки комунальної власності не сформовані, а отже інформація про їх наявність відсутня у сільської ради відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» і статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", передусім саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Більше того, Виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №127/28475/15-а та від 5 листопада 2019 року у справі №359/7966/16-а.

Згідно пункту 1 частини першої статті 22 Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише у випадку якщо він не володіє і не зобов`язаний володіти такою інформацією відповідно до його компетенції. Натомість відповідач в силу закону зобов`язаний володіти відповідною інформацією.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року по справі № 420/704/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.