Справа № 260/1408/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1408/19 пров. № А/857/4628/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року (головуючого судді Гаврилка С.Є. ухвалене у відкритому судовому засіданні м. Ужгород о 13 год. 24 хв. повний текст рішення складено 06.03.2020) у справі №260/1408/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 03.10.2019 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області в якому просить визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №/ЗК/302/096/АВ/П від 01.08.2019 про усунення порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицика В.І. №ЗК302/096/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-119 від 27.08.2019 про накладення штрафу, вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Держпраці у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 та представник позивача Антал Я.В.. проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач засобами електронного зв`язку направив до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 01 вересня 1992 року основним видом діяльності якої є: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (том 1 аркуш справи 114).

Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 24.07.2019 № 142 про проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за місцем здійснення діяльності, в відпочинково-розважальному комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, за зверненням про порушення трудового законодавства відповідно до змісту звернення (том 1 аркуш справи 107).

На підставі вказаного наказу 27.07.2019 видано направлення № 659 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , за місцем здійснення діяльності, в відпочинково-розважальному комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, строком дії з 31 липня 2019 року по 01 серпня 2019 року (аркуші справи 28, 108).

01.08.2019 було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , та за результатом перевірки складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 01.08.2019 № ЗК302/096/АВ, яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності, в відпочинково-розважальному комплексі «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , знаходилися і виконували роботу ОСОБА_2 , яка надавала послуги бармена, ОСОБА_3 , надавала послуги кухонного працівника та ОСОБА_6, без укладення з ними трудового договору, чим порушив вимоги статті 24 частин 3 КЗпП України (том 1 аркуші справи 109-111).

02.08.2019 на адресу ФОП ОСОБА_1 . АДРЕСА_3 було надіслано вищезазначений Акт (том 1 аркуш справи 26).

15.08.2019 Акт №/ЗК/302/096/АВ від 01.08.2019 підписаний ФОП ОСОБА_1 біля підпису зазначено із зауваженнями (том 1 аркуші справи 128-131).

23.08.2019 ФОП ОСОБА_1 до Управління Держпраці подано зауваження до Акту інспекційного відвідування з доданими до них копіями підтверджуючих документів, які долучено до матеріалів інспекційного відвідування (том 1 аркуші справи 135-137).

27.08.2019 головним державним інспектором Джумеля М. І. надано письмову відповідь на зауваження, яку 27.08.2019 надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 листом за № 7, відповідно до якої вказані зауваження позивача не підлягають розгляду (том 1 аркуш справи 44).

Одночасно, відносно ФОП ОСОБА_1 , головним державним інспектором Управління Держпраці Джумеля М.І. у зв`язку з виявленням у діяльності позивача порушення законодавства про працю, винесено припис про усунення виявлених порушень №/ЗК/302/096/АВ/П від 01.08.2019 і зазначено строк їх усунення до 11.08.2019 (том 1 аркуш справи 35).

09.08.2019 рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЗК302/096/АВ/П/ПТ-ТД, начальник Управління Держпраці у Закарпатській області Дорош Б.В., вирішив, що справа підлягає розгляду відповідно до статті 265 КЗпП України 20 серпня 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16 (том 1 аркуш справи 158).

Листом від 09.08.2019 № 07-02/3110, позивача було повідомлено, що розгляд справи за наслідками інспекційного відвідування, за результатами якого складено акт № ЗК302/096/АВ від 01.08.2019, яким встановлено, порушення позивачем вимог статті 265 КЗпП України, відбудеться 20 серпня 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16 (том 1 аркуш справи 125).

Центом поштового зв`язку № 2 Закарпатської дирекції ПАТ «Укрпошта» до Управління Держпраці подано довідку від 22.08.2019 № 71, про те що 17.08.2019 рекомендований лист від 09.08.2019 № 07-02/3110 вручений особисто ФОП ОСОБА_1 (том 1 аркуш справи 134).

Також, 09.08.2019 о 10:30 год. повідомлення було передано ФОП ОСОБА_1 телефонограмою на номер НОМЕР_1 . Наведене підтверджується копією витягу з журналу реєстрації телефонограм Управління Держпраці у Закарпатській області (том 1 аркуш справи 166).

20.08.2019 адвокатом ФОП ОСОБА_1. - Антал Я.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з ознайомленням з матеріалами інспекційного відвідування (том 1 аркуші справи 155, 156).

Управління Держпраці у Закарпатській області обставини, викладені у клопотанні адвоката ФОП ОСОБА_1 - Антал Я.В., визнало поважними і призначило розгляд справи на 27 серпня 2019 року на 10:00 год.

27.08.2019 завідувачем сектору юридичного забезпечення Управління Держпраці у Закарпатській області Гончарук В.В. складено протокол розгляду справи за статтею 265 КЗпП України та ч. 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за № 87, в якому зафіксовано наступне. На розгляд справи з`явилися ФОП ОСОБА_1 та адвокат Антал Я.В., які заперечили факт використання праці найманих працівників без укладення трудових договорів. Водночас, повідомили, що трудовий договір укладений з одним найманим працівником - ОСОБА_4 . Інші працівники, під час проведення інспекційного відвідування, які перебували на території відпочивально-розважальний комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1» і виконували трудові функції, перебувають у трудових і цивільно-правових відносинах з ФОП ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_1 та здійснює підприємницьку діяльність на території вищезгаданого відпочинкового комплексу (том 1 аркуш справи 159).

Крім цього, в ході розгляду справи про накладення штрафу позивач подав: зауваження до Акту інспекційного відвідування з доданими копіями підтверджуючих документів від 23 серпня 2019 року та письмові пояснення по справі про накладення штрафу за Актом інспекційного відвідування одночасно з клопотанням про незастосування фінансової санкції від 26 серпня 2019 року (том 1 аркуш справи 152-154).

27.08.2019 Головним управлінням Держпраці у Закарпатській області було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ЗК302/096/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-119, якою на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 375570 грн. (том 1 аркуші справи 160, 161).

Не погоджуючись із рішенням, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Стаття 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V): державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Стаття 2 Закону №877-V вказує, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації. Зазначені у цій частині органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно частини 4 статті 4 Закону №877-V виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Частина 8 статті 4 Закону №877-V: органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Частина 1 статті 6 Закону №877-V вказує, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частина 2 статті 6 Закону №877-V встановлює, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Частина 5 статті 7 Закону №877-V встановлює, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Згідно частини 6 статті 7 Закону №877-V в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Вказане підтверджується постановою Верховного Суду від 31.07.2018 по справі №815/1553/17, щодо підстав проведення перевірки органами Держпраці.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпункт 6 пункту 4 Положення №96 встановлює, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно частини 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року. у справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За змістом частини 1 статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підлягала до застосування до 14 травня 2019 року.

Таким чином, інспекційне відвідування та складання Акту проведено на підставі Порядку № 295, який був нечинним на момент перевірки.

З урахуванням того, що під час проведення інспекційного відвідування відповідачем Порядок № 295 втратив чинність, то єдиним діючим нормативним документом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон № 877-V, які і при проведенні заходів державного контролю (нагляду) підлягають застосуванню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акту інспекційного відвідування, щодо порушення позивачем законодавства про працю, а саме передбаченої абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України та відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК302/096/АВ/П/ПТ від 01 серпня 2019 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 41 частиною 3 КУпАП (том 1 аркуш справи 33).

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 31.10.2019 у справі № 309/2883/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 41 частиною 3 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 41 частиною 3 КУпАП (том 1 аркуші справи 163-164).

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 3 КЗпП України встановлює, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У частині 1 статті 21 КЗпП України міститься визначення трудового договору, який означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність трудових відносин між позивачем та вказаними в акті перевірки фізичними особами та щодо не прийняття яких вказує апелянт оскаржуючи рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що позивач перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 (свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ) (том 1 аркуш справи 53), які проводить господарську діяльність за однією ж адресою, а саме: АДРЕСА_2 на території відпочинково-розважального комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1», де проводилась перевірка, тобто позивач та ОСОБА_5 здійснюють підприємницьку діяльність в одному приміщенні.

У відповідності до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , зареєстрована як фізична особа-підприємець 18 квітня 2008 року (том 1 аркуш справи 54).

Позивач зазначає, що особа з іменем ОСОБА_6 (ОСОБА_6, яка відмовилася себе ідентифікувати) надає послуги по прибиранню, згідно укладеного Договору з ФОП ОСОБА_5 , а працівники контролюючого органу не встановили даної особи згідно паспортних даних.

Відповідно до договору про надання послуг по прибиранню № 1-19 від 20 липня 2019 року, акту надання послуг № 1 ОСОБА_5 було працевлаштовано належним чином оформлених працівника за місцем здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 ОСОБА_6 (том 1 аркуші справи 59-62). Таким чином, судом встановлено, що вказана громадянка перебувала у правових відносинах із суб`єктом господарювання ОСОБА_5 (дружиною позивача), яка здійснює господарську діяльність за тією ж адресою, що й позивач.

Щодо громадянки ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявний трудовий договір від 22 листопада 2017 року, що укладений між ОСОБА_4 та позивачем на виконання роботи повара (том 1 аркуш справи 67).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 902, частиною 1 статті 903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. (частина 1 статті 905 ЦК України)

Відповідно до статей 72, 73, 75, 76 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт власних повноважень, не довів порушення вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 та не підтвердив належними доказами допуск ним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору в АДРЕСА_2 на території відпочинково-розважального комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду 21 жовтня 2019 року по справі № 0740/859/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законними, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та повністю відображено обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі №260/1408/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 20.07.2020