Справа № 240/1864/20
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/1864/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

22 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В :
позивач 25.02.2020 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2019 роки.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016 - 2019 роки, викладену в листі від 07.11.2019.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2019 роки.

В задоволенні позову в іншій частині, а саме визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 рік відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що особа є учасником бойових дій саме з моменту безпосередньої участі у бойових діях та виконанні бойових завдань, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а не з моменту отримання відповідного посвідчення, яке є лише документом, що посвідчує наявність певного факту.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що посвідчення є документом, що посвідчує статус ветеранів війни та інших осіб, на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Відтак, станом на 2015 рік позивач ще не набув статусу учасника бойових дій, а тому в задоволенні позову в оскаржуваній частині слід відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Позивач проходив військову службу і наказом тимчасового виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 108 від 14.05.2019 звільнений з військової служби у запас.

10.05.2016 позивачу встановлено статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

За період з 2015-2019 року додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік позивачу не надавалися і, відповідно при звільненні компенсація за їх невикористання не виплачувалася.

Таким чином позивача вважав, що він, як учасника бойових дій, має право на додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік за період 2015-2019 років та на отримання грошової компенсації за їх невикористання при звільненні у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що посвідчення учасника бойових дій позивачу видано 10.05.2016, а тому лише з 10.05.2016 у позивача як учасника бойових дій виникло право на додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині за такими доводами.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. ст. 1-2 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 10-1 Закону №2011 визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Тобто, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 ч.1 ст. 12 Закону №3551 вказано, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.2. Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 10.05.2016.

Таким чином, позивач, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік з моменту встановлення статусу учасника бойових дій, тобто з 10.05.2016.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки посвідчення учасника бойових дій позивачу видано 10.05.2016, то лише з 10.05.2016 у позивача як учасника бойових дій виникло право на додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з`ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.