Справа № 760/20180/19
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/170/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Петрачука Вадима Юрійовича, патрульного роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Козирєвої Вікторії Василівни про визнання дій осіб протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до інспектора роти 1 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Петрачука Вадима Юрійовича, патрульного роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Козиревої Вікторії Василівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнання дій неправомірними, скасування акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.06.2019, відшкодування матеріальних збитків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що 15 червня 2019 року він рухався на транспортному засобі «Seat Leon» д.н.з. НОМЕР_1 , виїхавши на проспект Перемоги з прилеглої території, яка розташована між розв`язкою проспекту Перемоги та Окружної дороги, з одного боку, і перехрестям проспекту Перемоги та вул. Федора Кричевського (біля метро Житомирська) з іншого боку, у напрямку метро Житомирська, припаркував свій транспортний засіб біля правого узбіччя дороги поруч із іншими автомобілями. При цьому зазначає, що на згаданій ділянці проспекту Перемоги жодного дорожнього знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» не встановлено. Розмітка 1.24 у вигляді літери «А» була прихована автомобілями, що були припарковані біля правого узбіччя, побачити її не можливо було. Через деякий час він повернувся до місця паркування свого автомобіля, але на місці його не виявив. Подзвонивши «102» і заявив про викрадення автомобіля, після прибуття СОГ виявилось, що його автомобіль був евакуйований на спеціальний майданчик з ініціативи екіпажу патрульної поліції, якого на місці не було. Але всі автомобілі, які були припарковані поруч з його автомобілем стояли надалі припаркованими. Звернувшись 18.06.2019 до УПП, отримав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.06.2019, який був складений інспектором роти 1 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Петрачуком В. Ю. Вважає, що акт складений з порушення вимог «Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів ті їх зберігання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102.

Зазначив, що 18 червня 2019 року поліцейським Управління патрульної поліції у м. Києві Козирєвою В.В. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за здійснення зупинки в смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушено п.17.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, інспектор доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав, його пояснення не були прийняті до уваги. А також інспектором не було дотримано положень ст.ст. 251, 258, 283 КУпАП.

Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія НК № 711402 від 18 червня 2019 року, визнати дії відповідачей неправомірними, скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.06.2019, відшкодувати на користь позивача матеріальні збитки за послуги евакуатора та зберігання автомобіля на спеціальному майданчику у сумі 1311,00 грн.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню, тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Козирєвої В.В. , в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розглядаючи дану адміністративну справу діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, вимогами КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Зазначила, що твердження позивача, викладені у позові є хибними, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також зазначила, що позивач в позовній заяві просить суд скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії НК № 711402 від 18.06.2019, доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеозапис, який додає до свого відзиву.

Відповідач - інспектор роти 1 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Петрачук Вадим Юрійович позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 18.06.2019 інспектором роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Козирєвою В.В. винесена постанова серії НК №711402 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., згідно якої ОСОБА_1 , 15.06.2019 в м. Києві по проспекту Перемоги, керуючи транспортним засобом «Seat Leon» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1. ПДР.

Крім того, встановлено, що автомобіль позивача «Seat Leon» д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.06.2019 було оглянуто та тимчасово затримано для зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці за адресою: м.Київ, вул. Хоткевича, 20Б. Транспортний засіб позивача прийнято для зберігання КП «Київтранспарксервіс».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, то склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

У свою чергу склад адміністративного правопорушення складається з об`єкту; об`єктивної сторони; суб`єкту; та суб`єктивної сторони. Отже для наявності складу адміністративного правопорушення та як наслідок самого порушення необхідна наявність всіх його складових.

Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми.

Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами.

Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

У силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Одним із перелічених складових зокрема, є і наявність суб`єкта адміністративного правопорушення.

Таким чином, для можливості притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками.

Тобто існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

У даному випадку, для того щоб притягнути конкретну особу (позивача) до адміністративної відповідальності необхідно встановити, що саме вона вчинила зазначені в постанові відповідача дії, тобто, що саме позивач керував зазначеним транспортним засобом та саме він допустив порушення п.17.1 ПДР, що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Відповідач заперечуючи проти позову посилався на те, що доказами на підтвердження вини позивача є відеозапис, здійснений за допомогою нагрудної відеокамери інспектора, відповідно до якого позивач вчинив інкриміноване йому правопорушення. Даний відеозапис було додано до відзиву на позовну заяву. Відповідач зазначав, що розглядаючи адміністративну справу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, в підтвердження вини ОСОБА_1 , наданий відповідачем диск з відеозаписом, не містить доказів самого правопорушення та того, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, та те, що саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Seat Leon» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по проспекту Перемоги, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР України.

Статтею ст. 251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач керував зазначеним автомобілем та саме він здійснив вказане порушення ПДР.

Крім того, слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного вище адміністративного правопорушення, та в свою чергу з відео носія дослідженого судом, яким зафіксовано дану подію, не вбачається порушення транспортним засобом правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис не доводить факту правопорушення позивачем, що міститься в постанові серія НК № 711402 від 18.06.2019 в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення, в даному випадку порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідачем до суду надано не було та такі докази в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищевикладене, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає за можливе скасувати постанову серії НК № 711402 від 18.06.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Що стосується вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15 червня 2019 року слід зазначити, що суд не може погодитися з правомірністю дій відповідача щодо складання 15.06.2019 акта огляду, тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу марки «Seat Leon» д.н.з. НОМЕР_1 на спеціальний майданчик, з огляду на наступне.

В силу положень статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Згідно ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Частиною 4 статті 265-2 КУпАП передбачено, що транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Частина 5 статті 265-2 КУпАП визначає, що після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 6 статті 265-2 КУпАП за подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Ураховуючи вищенаведене, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для тимчасового затримання транспортного засобу позивача та вважає протиправними дії інспектора патрульної поліції щодо тимчасового затримання належного позивачу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 293 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4)змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог позивача стосовно відшкодування матеріальних збитків за послуги евакуатора та зберігання автомобіля на спеціальному майданчику у сумі 1311,00 грн. суд зазначає наступне, що згідно акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.06.2019 вбачається, що транспортний засіб на зберігання прийняло КП «Київтранспарксервіс». З позову вбачається, що КП «Київтранспарксервіс» не є стороною по справі, а тому у задоволенні вимог у цій частині позову слід відмовити та роз`яснити позивачу, що за наявності у позивача вимог щодо відшкодування матеріальних збитків з КП «Київтранспарксервіс», позивачу слід звернутися з позовом до суду в порядку ЦК України.

Що стосується вимог про закриття адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. суд зазначає наступне.

Cуд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх, з урахуванням чого вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в позові в цій частині.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 4 полку 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Петрачука Вадима Юрійовича, патрульного роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Козирєвої Вікторії Василівни про визнання дій осіб протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити частково.

Скасувати постанову серія НК № 711402 по справі про адміністративне правопорушення від 18 червня 2019 року, винесену патрульного роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Козирєвою Вікторією Василівною, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Скасувати акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15 червня 2019 року.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова