Справа № 160/4438/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21 липня 2020 року

справа № 160/4438/19

адміністративне провадження № К/9901/9766/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

за участю секретаря судового засідання Статілко Ю. С.

представників

позивача - Савчук М. Ю., Коновалової А. П., адвокатів за довіреністю від 24 квітня 2020 року №14-229юр.,

відповідача - Москалець Г. В. в порядку самопредставництва,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у складі судді Голобутовського Р. З.,

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у складі колегії суддів Баранник Н. П., Малиш Н. І., Щербака А. А.,

у справі № 160/4438/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

РУХ СПРАВИ

15 травня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 171 888 786,00 грн, з яких 114 592 524,00 грн за податковими зобов`язаннями, 57 296 262,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 17 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, позов задовольнив повністю, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2019 року № .

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що сплативши постачальнику вартість підакцизного товару, в ціну якого включено суму акцизного податку, та отримавши від постачальника зареєстровану акцизну накладну, ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке використовує підакцизне дизельне пальне, що класифікується у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД цілком на власні потреби для експлуатації транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8707 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД та є кінцевим споживачем такого підакцизного товару, набуває право застосування норми пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), яка не містить вимоги щодо сплати акцизного податку платником податку на прибуток, що застосовує зазначену пільгу, безпосередньо до Державного бюджету.

Суди попередніх інстанцій дослідили обставини щодо наявності у Товариства транспортних засобів відповідної товарної підкатегорії, придбання дизельного пального, що класифікується у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД, сплати суми акцизного податку в ціні товару, обліку ТМЦ, декларування податку на прибуток тощо, та дійшли висновку про безпідставність збільшення контролюючим органом позивачеві суми грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток.

6 квітня 2020 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Офісу великих платників податків ДФС, яка ухвалою цього Суду від 8 квітня 2020 року залишена без руху.

10 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду внаслідок усунення відповідачем недоліків касаційної скарги відкрито провадження за касаційною скаргою податкового органу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/4438/19 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та витребувано справу з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

16 червня 2020 року справа № 160/4438/19 надійшла до Верховного Суду.

ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 160/4438/19 є пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Зокрема скаржник доводить відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування пільги за поточний період з податку на прибуток за рахунок сплаченого за такий період акцизного податку, зазначеної в пункті 15 підрозділу 4 розділу XX ПК України, яким визначено, що податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету платниками податку за поточний податковий (звітний) період, зменшується на суму сплаченого за такий поточний податковий (звітний) період акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних під категоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД, якщо вони були використані для транспортних засобів, що класифікуються у товарних під категоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідач вважає, що Товариство не виконало вимоги пункту 15 підрозділу 4 розділу XX ПК України, а саме:

- щодо реєстрації Товариством платником податку на прибуток і платником акцизного податку;

- не надано документального підтвердження щодо того, що транспортні засоби, які використовували важкі дистиляти (газойль) відповідають товарним підкатегоріям 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно УКТЗЕД;

- Товариство не складає та не реєструє в електронному вигляді в Єдиному реєстрі акцизних накладних, накладні при використанні придбаного пального для власних потреб в господарській діяльності, не подає додатку 1_1 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації пального відповідно до підпункту 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 Кодексу» до декларації акцизного податку з відображенням обсягів власного споживання;

- податкові зобов`язання з акцизного податку не реєструє та не сплачує.

Податковий орган зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували та не надали оцінку тому, що метод «середньозваженої собівартості» унеможливлює виконання основної вимоги пункту 15 підрозділу 4 розділу XX ПК України в частині того, що при такому методі списання використовуються залишки дизельного пального, які обліковувалися на підприємстві на початок звітного податкового періоду - на початок І кварталу, на початок ІІ кварталу та на початок ІІІ кварталу 2018 року.

Відповідач доводить, що проведений аналіз наданих до перевірки Товариством паперових носіїв за формою первинних документів (акти приймання-передачі, видаткові накладні, рахунки-фактури, банківські виписки) свідчить про те, що постачальники ДП в жодному із документів не зазначають (не виділяють) окремим рядком акцизний податок до сплати. Підприємство для зменшення податку на прибуток на суму начебто сплаченого акцизного податку застосовує розрахунок, складовими якого є не сплачений акцизний податок у вартості придбаного дизельного пального, а вартість фактично використаного (списаного) дизельного пального, яка не відповідає оплаті.

Порушення норм процесуального права скаржник доводить не врахуванням судами доказів, наданих відповідачем в підтвердження своєї правової позиції, з посиланням на статтю 72 КАС України, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до невірного тлумачення норм матеріального права та неправильного вирішення справи. Тому вважає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/4438/19 підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

7 липня 2020 року від Товариства на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому позивач просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак предметом дослідження цієї справи є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Оцінюючи спірні правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» зареєстровано платником акцизного податку з 20 січня 2017 року, номер запису в Реєстрі (унікальний ідентифікатор) №146.

За період з 1 січня 2018 року по 30 вересня 2018 року Товариство надало до контролюючого органу декларації акцизного податку, форму яких затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №14 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 26 вересня 2016 року N 841 зі змінами внесеними наказом Міністерства фінансів України від 24 квітня 2017 року N 451).

Відповідно до наданих щомісячних декларацій акцизного податку, відповідно до підпункту 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 ПК України, Товариство податкові зобов`язання з акцизного податку не декларує, та відповідно не сплачує до бюджету.

Основним видом економічної діяльності Товариства є виробництво чавуну сталі та феросплавів (код КВЕД 24.10). Додатковими видами економічної діяльності є, зокрема, добування залізних руд (код КВЕД 07.10), виробництво коксу та коксопродуктів (код КВЕД 19.10), інші будівельно-монтажні роботи (код КВЕД 43.29), професійно-технічна освіта (код КВЕД 85.32), інші види освіти, н. в. і. у. (код КВЕД 85.59), діяльність лікарняних закладів (код КВЕД 86.10), неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90), роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.25), діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код КВЕД 71.12), забір, очищення та постачання води (код КВЕД 36.00), будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20), будівництво трубопроводів (код КВЕД 42.21).

В період з 14 грудня 2018 року по 22 січня 2019 року Офіс великих платників податків ДФС провів документальну позапланову виїзну перевірки Товариства з питання повноти визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств за три квартали 2018 року щодо правомірності застосування норм пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, за результатами якої складено акт від 29 січня 2019 року №18/28-10-46-15/24432974 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки зафіксовано порушення Товариством пункту 49.2 статті 49, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 213.1.2 пункту 213.1 статті 213, пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, що призвело до:

- завищення податкових різниць, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу (рядок 03 Декларації) за три квартали 2018 року - 139 746 981 грн;

- завищення об`єкту оподаткування (рядок 04 Декларації) за три квартали 2018 року - 139 746 981 грн;

- завищення показника зменшення нарахованої суми податку (рядок 16 Декларації) за три квартали 2018 року - 139 746 981 грн;

- заниження податку на прибуток (рядок 17, 19 Декларації) за три квартали 2018 року - 114 592 524 грн.

15 лютого 2019 року керівник податкового органу прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 114 592 524,00 грн та накладення 57 296 262,00 грн штрафних санкцій (загалом - 171 888 786,00 грн).

Суди попередніх інстанцій також установили, що Товариство протягом звітних періодів (три квартали 2018 року) отримало прибуток, який задекларувало у податкових деклараціях з податку на прибуток.

Товариство має на балансі та експлуатує у своїй діяльності 30 одиниць автосамоскидів БелАЗ (гірничо-транспортний цех - 705), 17 одиниць автосамоскидів кар`єрних САТ 785С (гірничо-транспортний цех - 705), 125 одиниць локомотивів (цех ремонту рухомого складу - 172), 49 одиниць локомотивів (управління залізничного транспорту, гірничого департаменту - 710), що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Факт наявності та використання на Товаристві транспортних засобів, що класифікуються згідно кодів УКТ ЗЕД 8602 10 00 00, підтверджується актом перевірки.

У господарській діяльності під час експлуатації вказаних транспортних засобів Товариство використовує важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД.

На підтвердження сплати за дизельне паливо, що класифікується в зазначених товарних підкатегоріях, до перевірки були надані реєстри платежів та виписки банку на адресу постачальників палива.

Факт сплати акцизного податку у вартості важких дистилятів (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД встановлений актом перевірки та підтверджений під час судових розглядів.

Судом встановлено, що впродовж січня-вересня 2018 року Товариство придбало 30784944,06 кг (36992568,36 л) важких дистилятів (газойлів) за кодом 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД у наступних постачальників: у ПП «Окко-бізнес контракт» () на загальну кількість 4142666 кг (4974260 л); у ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна» () на загальну кількість 5383807 кг (6488423 л.); у ТОВ «Глуско Україна» () на загальну кількість 3381844 кг (4043103 л); у ТОВ «Манго-Груп» () на загальну кількість 4626651 кг (5584963 л); у ТОВ «Алпен Трейд» () на загальну кількість 1202495 кг (1444418 л); у ТОВ «Всесвіт-Ойл-Груп» () на загальну кількість 2896948 кг (3477619 л); у ТОВ «Євростандарт» () на загальну кількість 3357136 кг (4037916 л); у ФОП ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на загальну кількість 5793397 кг (6941867 л). Зазначені обсяги пального оплачені постачальникам, що підтверджується наданими до перевірки платіжними дорученнями. Вказані обставини знаходять відображення в акті перевірки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у період січень-вересень 2018 року позивач використав для власних господарських потреб придбані 31097351,165 л важких дистилятів (газойлів) за кодом 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Товариство 6 листопада 2018 року подало декларацію з податку на прибуток підприємства (яка заповнюється і подається відповідно до пункту 46.4 статті 46 розділу ІІ ПК України), в якій відображено доповнення наступного змісту "У зв`язку з невідповідністю діючої форми декларації з податку на прибуток положенням пункту 15 підрозділу 4 розділу XX ПК України. В декларації підприємство задекларувало збільшення нарахованої суми податку на прибуток та збільшення різниць, які виникають відповідно до ПК України, (рядок 03, за рахунок збільшення показника по рядку 2.1.1 додатку РІ до Декларації) у сумі 19 746 981 грн, що призвело до загального збільшення податку на прибуток на суму 25 154 457 грн. В рядку 16 ЗП (рядок 16,1 додатку ЗП) зазначена сума зменшення податку на прибуток на суму сплаченого за податковий (звітний) період акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 11, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД, використані для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно УКТ ЗЕД. Також подано доповнення до такої декларації, що є невід`ємною її частиною (а. с. 11-17 том 2).

Товариством при вибутті запасів застосовуються метод середньозваженої вартості та метод ідентифікованої вартості. Товариство зберігає дизельне паливо у загальних резервуарах. Іншої можливості, через великі обсяги палива, яке закуповується, у підприємства немає. Ідентифікувати кожну окрему одиницю об`єму дизельного палива неможливо. Таким чином, Товариство застосовує метод середньозваженої вартості для списання дистилятів (газойлів), що класифікуються у товарній підкатегорії 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 7 грудня 2017 року № 2245-VIII (набрав чинності 1 січня 2018 року) підрозділ 4 «Особливості справляння податку на прибуток підприємств» розділу XX "Перехідні положення ПК України доповнив пунктом 15, за яким податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету платниками податку за поточний податковий (звітний) період, зменшується на суму сплаченого за такий поточний податковий (звітний) період акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД, якщо вони були використані для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Якщо платник податку на прибуток у звітному періоді не отримав прибутку або сума податку на прибуток менша за суму акцизного податку, залишок суми такого податку, не врахований у зменшення податку на прибуток за поточний податковий (звітний) період, не зменшує податок на прибуток у наступних податкових (звітних) періодах.

Згідно з пунктом 215.1. статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема пальне.

Відповідно до підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 ПК України важкі дистиляти (газойль) класифікуються у товарних підкатегоріях, зокрема 2710 19 43 00, 2710 19 46 00 та 2710 19 47 00, згідно УКТ ЗЕД.

Отже для отримання права на застосування платником податків зазначеної пільги, повинні бути дотримані наступні умови: платник податку у звітному періоді отримав прибуток, а тому має податкові зобов`язання з податку на прибуток; платник податків сплатив за поточний податковий звітний період суму акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД; платник податків використав важкі дистиляти (газойль) (2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД) для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України не містить застережень щодо застосування встановлених правил виключно суб`єктами господарювання, які є платниками акцизного податку з реалізації пального. Акцизний податок є непрямим податком, тому його фактичними платниками є споживачі палива, які сплачують податок у складі ціни на паливо. На користь такого висновку свідчить доповнення цим пунктом саме підрозділу «Особливості справляння податку на прибуток підприємств».

Суди попередніх інстанцій установили, що позивач є платником акцизного податку, проте відповідач наголошує на тому, що Товариство у спірний період не декларувало суму акцизного податку та не сплачувало її до Державного бюджету. Суд зазначає, що положення пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України не пов`язують право платника податку на прибуток застосувати норми цього пункту із фактом декларування/сплати акцизного податку саме суб`єктом господарювання, який є споживачем палива.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивач, який є платником податку на прибуток, є споживачем палива та використовує у господарській діяльності транспортні засоби товарної підкатегорії 8602 10 00 00, 8707 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД, сплачуючи акцизний податок у складі ціни на спожите паливо товарної підкатегорії 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД, має право зменшити податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету за відповідний податковий (звітний) період на суму акцизного податку, сплаченого в ціні товару за такий відповідний податковий (звітний) період.

Відтак безпідставним є збільшення Товариству грошового зобов`язання з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням, і як наслідок, безпідставним застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідач в касаційній скарзі посилається на порушення судами норм процесуального права, зокрема надання невірної оцінки доводам податкового органу та неповне встановлення фактичних обставин у справі, а тому Суд вважає за необхідне зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій встановили факти сплати Товариством акцизного податку у вартості важких дистилятів (газойль) (код 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД), наявності та використання транспортних засобів (код 8602 10 00 00 згідно з УКТЗЕД), обсягів пального товарної підкатегорії 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД, (придбаного і використаного), дослідили облік дизельного палива у господарській діяльності Товариства, метод оцінки при вибутті запасів (метод середньозваженої вартості), надали оцінку всім порушенням зафіксованим в акті перевірки, та визнали їх недоведеними суб`єктом владних повноважень належними та допустимими доказами.

Доводи податкового органу щодо порушення порядку заповнення декларації з податку на прибуток, застосування методу «середньозваженої собівартості», не визначення суми акцизного податку окремим рядком тощо, спростовані судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду. Аналогічні доводи утримує й касаційна скарга, проте їм вже надана оцінка судами попередніх інстанцій. Суд касаційної інстанції в силу частини другої статті 341 КАС України не має права додатково перевіряти докази.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 160/4438/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

І. Я. Олендер