Справа № 540/2065/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2065/18

Головуючий І інстанції Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі заяву Головного Управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та 3-ї особи ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі та 3-ї особи ОСОБА_3 про зняття (скасування) арешту з частини належного їй на праві спільної сумісної власності майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відповідні записи про арешт цих часток майна.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - скасовано. Скасовано (знято) арешт (обтяження) з належної ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на праві спільної сумісної власності частини майна: Ѕ житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ј частини земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :13:005:0043) та ј частини трансформаторної підстанції, які розташовані за адресою: м.Херсон, вул.Академіка Тарле,21. Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про арешт (обтяження) належної ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на праві спільної сумісної власності частини нерухомого майна, а саме:

- запис №419947711 від 11.07.2018 року про арешт (обтяження) Ѕ житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- запис №41994277 від 11.07.2018 року про арешт (обтяження) ј частини земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :13:005:0043), яка розташована за адресою: м.Херсон, вул.Академіка Тарле,21;

- запис №41993624 від 11.07.2018 року про арешт (обтяження) ј частини трансформаторної підстанції, яка розташована за адресою: м.Херсон, вул.Академіка Тарле,21.

06.07.2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява в.о. начальника ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 року.

Згідно із п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, уважно дослідивши постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019р. та перевіривши матеріали справи і доводи заяви про роз`яснення судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, як визначено ч.1 ст.254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

А як вбачається зі змісту вимог ч.3 ст.254 КАС України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як вбачається зі змісту заяви представника ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 року, відповідач фактично посилається на те, що є незрозумілим, яким чином можливо виконати рішення суду, а саме виділити майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та майно, що належить ОСОБА_1 , яке не виділене в окремі частки в натурі.

Так, як слідує зі змісту положень ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

А як вбачається зі змісту вимог ч.1,3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Слід зазначити, що аналогічні положення містяться і у Цивільному кодексі України.

Так, згідно із ст.52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та зазначалося в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2019р., між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 16.09.1995 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 (а.с.32).

При цьому, як вбачається з наявної у справі доданої позивачем до матеріалів позову інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, свідоцтво на право власності на спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було видано на ім`я ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в період його знаходження з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, цілком логічним і обґрунтованим є висновок, викладений в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2019р. про те, що, у відповідності до приписів ст.ст.60,62,71 СК України та ст.52 ЦК України, усе майно, яке було придбано або набуто (в т.ч. зареєстровано на ім`я боржника) в період перебування боржника ОСОБА_3 у шлюбі (з 16.09.1995р.) з позивачкою ОСОБА_1 (а саме будинок, який було зареєстровано - 15.06.2015р., Ѕ частину земельної ділянки - 25.09.2014р., Ѕ трансформаторної підстанції - 22.05.2014р.), є спільною сумісною власністю подружжя і яке, в свою чергу, у разі його поділу, буде належати ОСОБА_3 (боржнику) та ОСОБА_1 (позивачці) як мінімум в рівних частках.

Що ж стосується викладеного у заяві представника відповідача факту про те, що арештована Ѕ житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 насправді фактично належить безпосередньо боржнику ОСОБА_3 на праві власності згідно із договором дарування ВКЕ №729626 від 12.02.2008р., то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до змісту вимог ч.1 ст.717 та ч.2 ст.719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Дійсно, згідно приписів положень п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, нерухоме майно, яке набуте обдарованим за час шлюбу на підставі договору дарування, фактично є його особистою приватною власністю та відповідно, не буде розділене при розлученні подружжя та поділу майна.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи №540/2065/18 відсутні будь-які відомості щодо укладення на ім`я боржника в період шлюбу (свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 16.09.1995р.) зазначеного у заяві представника відповідача договору дарування від 12.02.2008р. спірного арештованого майна.

Тобто, судова колегія звертає увагу на те, що ці відомості про наявність договору дарування від 12.02.2008р. не були відомі суду 2-ї інстанції при апеляційному розгляді даної справи та прийнятті постанови від 26.12.2019р., оскільки були відсутні в матеріалах справи та не були надані сторонами по справі ані під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду 1-ї інстанції, а також, в свою чергу, копія вказаного вище договору, окрім іншого, не була долучена до заяви про роз`яснення судового рішення.

При цьому, колегія суддів одночасно вважає за необхідне зазначити й про те, що вирішення цього спірного питання фактично є зміною змісту прийнятого по суті спору судового рішення, а не його роз`ясненням, що, в свою чергу, суперечить самій суті інституту роз`яснення судового рішення та нормам чинного КАС України, та є виключною компетенцією суду касаційної інстанції.

Окрім того, не зайвим буде вказати й про те, що у разі незгоди з судовим рішенням, особи, які беруть участь у справі або якщо зазначеним рішенням вирішено їх права та інтереси, мають право оскаржити це судове рішення від 26.12.2019р. в касаційному порядку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що оскільки представник ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі в своїй заяві про роз`яснення постанови 5 ААС від 26.12.2019р. насправді фактично висловлює свою незгоду зі змістом цього рішення суду 2-ї інстанції, що, в свою чергу, не відповідає положенням ст.254 КАС України, то судова колегія приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для задоволення цієї заяви відповідача у запропонований заявником спосіб.

Керуючись ст.ст.254,310,311,321,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Головного Управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі №540/2065/18 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко