Справа № 320/2474/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року № 320/2474/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 12.04.2019 № 12500/2019/000312/2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №320/2474/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання на 18.07.2019.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження в справі на 30 календарних днів, відкладено підготовче судове засідання на 24.09.2019.

У підготовче судове засідання, призначене на 24.09.2019, сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки у підготовче засідання суд не повідомили.

24.09.2019 на адресу суду від представників сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 підготовче провадження в справі закрито та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірним рішенням відповідачем протиправно збільшено заявлену позивачем митну вартість імпортованого товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що ним надано відповідачу всі необхідні та належні документи, що дозволяли визначити митну вартість товару за основним методом за ціною контракту. Відповідач безпідставно витребував додаткові документи, не довівши наявність сумніву у правильності визначення митної вартості товарів.

Представник відповідача надав суду відзив на адміністративний позов, в якому проти доводів позивача заперечує та зазначає, що під час контролю правильності визначення митної вартості імпортованого позивачем товару було встановлено, що подані декларантом документи не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості. Додатково надані на вимогу відповідача документи не спростували сумнівів позивача щодо сплати ціни, що була фактично сплачена на або підлягає сплаті за товар, та не підтвердили належним чином, повно і достовірно витрати, понесені на транспортування товару. У зв`язку з цим застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору було унеможливлено.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якій наводить доводи, що є аналогічними, викладеним у його позовній заяві, та наполягає на тому, що з метою митного оформлення товару відповідачу було надано ті документи, що передбачені законом.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» (ідентифікаційний код 33326775, місцезнаходження: 41100, Сумська область, місто Шостка, вул. Привокзальна, будинок 1-а) є юридичною особою, зареєстрованою 17.03.2005 Виконавчим комітетом Шосткінської міської ради Сумської області, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с. 54-61).

З матеріалів справи слідує, що 04.01.2016 між компанією Nano-Metre Industrial Limited (Китай) продавець та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» покупець було укладено зовнішньоекономічний контракт №200-UK (т.1, а.с.17-20), за умовами якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгодженими сторонами в інвойсі щодо кожної поставки. Умови поставки відповідно до пункту 4.3 контракту вказуються в інвойсі відповідно до Інкотермс 2010.

На виконання вказаного контракту 11.04.2019 на митну територію України в зоні діяльності Одеської митниці ДФС за морським коносаментом (Bill of lading) від 25.02.2019 №020611D (т.1, а.с. 137, переклад т.2 а.с.3), а в подальшому автомобілем до зони діяльності відповідача за міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 11.04.2019 № 139-4 (т.1, а.с. 138) з м. Шанхай (Китай) надійшов вантаж рукавичок робочих трикотажних з обливом ПВХ кількістю 9480 шт. та рукавичок робочих бавовняних з обливом ПВХ кількістю 5520 шт.

Згідно з рахунком-фактурою (інвойсу) (Commercial invoice) від 21.02.2019 № 27906 (т.1, а.с. 136, переклад т.2, а.с. 4) умови поставки товару FOB Shanghai, China відповідно до Інкотермс 2010.

Вантаж заявлено позивачем відповідачу до митного оформлення за митною декларацією від 12.04.2019 №А125200/2019/617070 (т.1, а.с. 131-133).

У графі 12 митної декларації позивачем заявлено митну вартість товару в розмірі 184 068,40 грн., а в графі 43 цієї декларації вказано, що заявлену митну вартість розраховано за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору).

Для підтвердження заявлених в митній декларації відомостей, в тому числі відомостей про митну вартість товару, позивачем надано відповідачу копії документів, зазначених ним в графі 44 декларації, а саме копії: пакувального листа від 21.02.2019 б/н, рахунку-фактури (інвойсу) (Commercial invoice) від 21.02.2019 № 27906, коносаменту (Bill of lading) від 25.02.2019 №D, міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 11.04.2019 № 139-4, декларації про походження товару від 21.02.2019 № 27906, довідки про вартість перевезення товару від 27.03.2019 № 193, зовнішньоекономічного контракту на поставку товару від 04.01.2016 № 200-UK, договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 №06/02-2014.

12.04.2019 відповідач направив позивачу електронне повідомлення (т.1, а.с. 14-15), згідно з яким під час контролю правильності визначення митної вартості за результатами розгляду поданих з митною декларацією документів встановлено, що документи надані не в повному обсязі, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Обґрунтовуючи зазначені претензії щодо опрацьованих документів, відповідач вказав на те, що пункт 3.1 зовнішньоекономічного договору на поставку товарів 04.01.2016 № 200-UK передбачає оплату за товар у термін 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, зазначеною в морському коносаменті, та можлива попередня оплата, при цьому банківські платіжні документи до митного оформлення не надано. Пункт 4.1 цього договору передбачає, що продавець поставляє з кожною партією товару копію митної декларації країни відправлення, яку до митної декларації не додано. Поставку товару здійснено на умовах FOB-Shanghai CN, при цьому для підтвердження вартості транспортних витрат, як складової митної вартості, надані лише договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014 та довідка про вартість перевезення. Пунктом 2.1.2 цього договору передбачена заявка, яку до митного оформлення не надано.

У зв`язку із наведеним відповідач з посиланням на частину другу і третю статті 53, статті 54, 57 Митного кодексу України (далі МК України) зобов`язав позивача надати для підтвердження заявленої митної вартості товару такі додаткові документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (заявка, акт виконаних робіт); копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; інші додаткові документи за бажанням.

На вимогу відповідача про надання додаткових документів разом із заявою від 12.04.2019 № 12/05 (т.1, а.с. 16) позивачем було надано відповідачу договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014, який в заяві названо «Заявка-Договір», вдруге довідку про транспортні витрати від 27.03.2019 № 193, прайс-лист виробника б/н від 21.02.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 27.03.2019 № 618, копію митної декларації країни відправлення від 21.02.2019 № 00600962, видаткові накладні від 29.03.2019 № УТ-37233, від 12.03.2019 № УТ-28432, від 13.09.2018 № УТ-28432 та повідомлено про відсутність інших документів.

За результатами опрацювання документів, поданих позивачем додатково, відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 12.04.2019 №/2019/000312/2 (т.1, а.с.10-11), в графі 33 якого викладено висновок про те, що додатково надані документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість. А саме, для підтвердження розміру витрат на транспортування не надано заявку на перевезення та акт виконаних робіт, наявність яких передбачена договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014. Копія митної декларації країни відправлення надана без урахування вимог статті 254 МК України. Наданий прайс-лист адресовано позивачу, а мав би, за висновком відповідача, адресуватись не визначеному колу покупців. Запитувані для підтвердження дійсної вартості товару банківські платіжні документи, не зважаючи на встановлений зовнішньоекономічним договором на поставку товарів 04.01.2016 № 200-UK порядок розрахунків, не надано. Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями також до митного оформлення не надані. Також відповідач зазначив, що не має інформації, необхідної для визначення митної вартості за методами за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів, віднімання або додавання вартості; вказав, що митну вартість товарів визначено за резервним методом на підставі інформації, що міститься в митних деклараціях від 10.03.2019 № UA500040/2019/2803 та від 04.02.2019 № UA305200/2019/8073.

Відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів заявлену позивачем митну вартість товарів з 184 068,40 грн. збільшено до 281 153,63 грн.

У зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення відповідач відмовив у митному оформленні товарів за митною декларацією від 12.04.2019 №А125200/2019/617070, про що видав картку відмови №А125200/2019/00104 (т.1, а.с. 12-13).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються положеннями МК України.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

У відповідності до частин 4 та 10 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, із додаванням витрат (складових митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зазначених в частині 10 вказаної статті, зокрема витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5 частини 10 статті 58 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Частинами 1 - 3 статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини 10 цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митниці документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності до Правил заповнення графи 20 декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296 (далі Наказ № 599), до зазначених в пункті 6) частини 2 статті 53 МК України транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митниці зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митницею під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митниця може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митницею у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митницею письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини 7 цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митниці заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митниця при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язана перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митниця має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Таким чином приписи МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Достовірність задекларованої позивачем митної вартості товару поставлено відповідачем під сумнів через висновок про те, що документи надано позивачем не в повному обсязі, вони містять розбіжності і вони не підтверджують митну вартість об`єктивно та достовірно, по-перше в частині ціни товару, що фактично сплачена або підлягає сплаті, по-друге в частині такої складової митної вартості, як витрати на транспортування оцінюваних товарів.

Висновок щодо неналежного підтвердження ціни товару відповідачем обґрунтовується не наданням позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, а висновок щодо неналежного підтвердження розміру витрат на перевезення товару не наданням документів первинного бухгалтерського обліку, що стосуються такого перевезення (заявки на перевезення, акту виконаних робіт (послуг), рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг, банківських платіжних документів на підтвердження оплати такого рахунку).

Оцінюючи вказані висновки відповідача, суд виходить з наступного.

Стосовно ненадання позивачем банківських платіжних документів щодо оцінюваного товару, то згідно з пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України такі документи є обов`язковими для підтвердження митної вартості товарів, якщо рахунок сплачено.

Згідно з пунктом 3.1. зовнішньоекономічного контракту від 04.01.2016 № 200-UK (т.1, а.с. 140 -143) оплата кожної партії товару здійснюється у валюті договору шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі, також можлива попередня оплата.

Датою, що вказана в транспортному (морському) документі коносаменті №GO119020611D (т.1, а.с. 137, переклад т.2 а.с.3) є 25.02.2019.

Таким чином, згідно з наведеними умовами зовнішньоекономічного контракту станом на день декларування товару (12.04.2019) вартість товару мала бути оплачена.

Проте в порушення вимог пункту 4 частини 2 статті 53 МК України позивачем разом із митною декларацією від 12.04.2019 № UА125200/2019/617070 банківських платіжних документів, що підтверджують оплату ціни товару відповідачу не надано.

Враховуючи, що всупереч умовам зовнішньоекономічного контракту та приписам пункту 4 частини 2 статті 53 МК України позивачем не надано до митного оформлення документа про оплату вартості оцінюваного товару, відповідач мав право вимагати подання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

Щодо доводів відповідача про надання не в повному обсязі документів на підтвердження розміру витрат на перевезення товару суд виходить з наступного.

На підтвердження розміру таких витрат позивачем разом із митною декларацією надано довідку про транспортні витрати від 27.03.2019 № 193 (т.1, а.с.139), видану ПП «ТРАНСКАРГО», яке надавало позивачу транспортно-експедиційні послуги з доставки товару в Україну.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що МК України не визначає перелік письмових документів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а також не зазначає, що такими можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи.

Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, який згадується відповідачем в оскаржуваному рішенні серед норм, на виконання яких воно прийнято, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В свою чергу, у відповідності з пунктом 1 частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Вказана норма МК України кореспондується із статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, якою виключаються обмеження права митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання.

Оскільки довідка про транспортні витрати від 27.03.2019 № 193 по суті є листом, адресованим митним органам України, і не відноситься до тих документів, що передбачені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач мав право упевнитися в достовірності її змісту шляхом запиту додаткових документів.

Оцінюючи викладені в оскаржуваному рішенні доводи відповідача щодо недостатності додатково наданих позивачем документів для спростування сумнівів у достовірності заявленої митної вартості та аргументи позивача щодо незгоди з такими доводами суд виходить з наступного.

Щодо не надання заявки на перевезення та акту виконаних робіт (наданих послуг) за договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014.

Пункт 2.1.2 вказаного договору (т. 1, а.с. 149-151), на який посилається відповідач, серед обов`язків виконавця передбачає організацію перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів різними видами транспорту територією України та за її межами відповідно до заявок або доручень замовника.

Жодних вказівок на форму згаданих заявок або доручень (письмова, усна), наявність у них тих чи інших реквізитів договір не містить.

Таким чином суд вважає, що наполягати на обов`язковій наявності цих документів у відповідача підстав не було.

Пункт 6.4 зазначеного договору на транспортно-експедиційне обслуговування містить перелік можливих документів, серед яких акт виконаних робіт, підписаних обома сторонами договору та переданих факсимільним зв`язком, що мають силу оригіналу. Жодних інших посилань на акт виконаних робіт, його форму, порядок та строки його підписання договір не містить.

Таким чином суд вважає, що підстав наполягати на обов`язковій наявності цього документу на момент подання позивачем митної декларації у відповідача також не було.

Разом з тим, серед додаткових документів, наданих позивачем відповідачу на його запит, міститься копія рахунку від 27.03.2019 № 618 (т. 1, а.с. 153), згідно з яким позивач має сплатити на користь ПП «ТРАНСКАРГО» за морську доставку контейнеру MRKU0728659 за маршрутом Шанхай порт Південний суму 51 370,00 грн.

Як вже зазначав суд, у відповідності з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, платникам податків забороняється формування показників митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинних документів.

У відповідності абзацом 11 статті першої Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Частиною другою статті 9 вказаного Закону встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, зазначений рахунок вказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить інформації про назву посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також ініціалів і прізвища такої особи, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На наданій копії рахунку від 27.03.2019 № 618 проставлений підпис невідомої особи та печатка ПП «ТРАНСКАРГО», проте підпис особи, яка підписала вказаний рахунок, не розшифровано.

Суд наголошує, що підпис - це реквізит документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та надає документові юридичної сили.

Відповідно до Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003р. (далі - ДСТУ 4163-2003) до складу реквізитів документів входить підпис.

Згідно з підпунктом 5.23 пункту 5 ДСТУ 4163-2003 підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.

Згідно з пунктом 3.12. Національного стандарту України ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять», затвердженого наказом від 28.05.2004 №97 Держспоживстандарту України (далі - ДСТУ 2732:2004), юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

Підпунктом 4.1.7. пункту 4.1. ДСТУ 2732:2004 визначено, що підпис службового документа - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Отже, підпис як обов`язковий реквізит службового документа за наявності всіх інших обов`язкових реквізитів надає документу юридичної сили і свідчить про відповідальність особи за його зміст.

Крім того, у відповідності з пунктом 3.1. договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.06.2014 № 06/02-2014 позивач має сплатити на користь ПП «ТРАНСКАРГО» не лише вартість морського фрахту, але й послуги ПП «ТРАНСКАРГО» та інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

Згідно з коносаментом від 25.02.2019 № GO119020611D (т.1, а.с. 137, переклад т.2 а.с.3) безпосереднє морське перевезення товару в контейнері MRKU0728659 здійснено компанією HUNICORN SHIPPING CO., LTD.

У зв`язку з наведеним, на думку суду, з найменування послуги, зазначеної в рахунку від 27.03.2019 № 618, не можливо достовірно встановити чи включено до складу цієї послуги крім морського фрахту ще й послуги ПП «ТРАНСКАРГО» та інші платежі, пов`язані з перевезенням товару.

Також, слід зазначити, що у відповідності з пунктом 3.2. зазначеного договору на транспортно-експедиційне обслуговування рахунок має бути оплачений протягом двох банківських днів з дня його виставлення.

Таким чином на день подання позивачем митної декларації від 12.04.2019 №UА125200/2019/617070 рахунок від 27.03.2019 № 618 мав бути оплачений. Проте ні відповідачу під час митного контролю, ні суду під час розгляду даної справи документи, що підтверджують оплату вказаного рахунку або наявність відповідної кредиторської заборгованості позивачем не надано.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано відповідачу на підтвердження такої складової митної вартості як витрати на транспортування товару належних первинних документів.

Щодо ненадання перекладу митної декларації країни відправлення.

Частиною 1 статті 254 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Між тим в електронному повідомленні відповідача від 12.04.2019 викладено вимогу про надання позивачем саме копії митної декларації країни відправлення, а не її перекладу.

Щодо наданої позивачем копії прайс-листа відправника товарів, то в оскаржуваному рішенні крім претензії до форми документу, а саме адресування його позивачу, а не невизначеному колу покупців, відповідачем інших зауважень не наводиться, у зв`язку з чим суд вважає такі зауваження безпідставними.

Щодо не надання банківських платіжних документів, що стосуються ціни оцінюваних товарів суд виходить з наступного.

Як зазначено у відповіді позивача на відзив (т.1, а.с. 230-232) банківські платіжні документи щодо оцінюваного товару не могли бути ним надані під час митного оформлення, оскільки через складну фінансову ситуацію рахунки за зовнішньоекономічним контрактом від 04.01.2016 № 200-UK були сплачені з простроченням платежу.

Разом з тим, позивачем не надано на запит відповідача витребуваної ним виписки з бухгалтерської документації, яка б підтверджувала наявність у позивача перед продавцем товару відповідної кредиторської заборгованості.

Не зважаючи на твердження позивача, що рахунки за поставку оцінюваного товару за зазначеним договором ним були сплачені з простроченням, позивач належних та допустимих доказів, що підтверджують таку сплату та, відповідно, можуть свідчити про дійсно оплачений розмір контрактної вартості товару до відповіді на відзив не надав.

При цьому, як вже зазначав суд, надання таких документів для підтвердження заявленої митної вартості товару є обов`язковим згідно з приписами пункту 4 частини 2 статті 53 МК України.

Одночасно з цим, серед додаткових документів позивачем надано відповідачу під час митного оформлення три видаткових накладних від 29.03.2019 № УТ-37233, від 12.03.2019 № УТ-28432 та від 13.09.2018 № УТ-28432 (т.1, а.с. 155-157).

Судом встановлено, що зазначені видаткові накладні не містять відомостей, які б мали відношення до товару, коригування митної вартості якого є предметом розгляду у даній справі.

Суд враховує, що у відповідності з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінка рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вказаним критеріям має здійснюватись судом виходячи з обставин, що існували на момент прийняття такого рішення.

Суд наголошує, що з урахуванням наведених принципів оцінка обґрунтованості рішення митниці про коригування митної вартості товарів має здійснюватись виходячи з тих документів, що були надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості під час здійснення митницею контролю за її правильністю.

Позивач не може обґрунтовувати протиправність рішення митниці про коригування митної вартості товарів наявністю документів, що не були ним надані митниці під час здійснення митного контролю, та, відповідно, об`єктивно не могли бути взяті митницею до уваги.

У відповідності до пункту 2 частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу).

Оскільки позивачем не подано відповідачу передбачені пунктами 4 та 5 частини другої статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару або інші бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товар, наприклад, виписку з бухгалтерської документації щодо наявності кредиторської заборгованості з оплати за оцінюваний товар, - відповідачем правомірно відмовлено позивачу у застосуванні заявленої позивачем митної вартості товару.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 20.03.2020 у справі № 480/3807/18.

При цьому, відповідач обґрунтував в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару рівень визначеної ним митної вартості з посиланням на номери митних декларацій, що використані як джерела інформації для визначення митної вартості, та навів розрахунки рівня такої вартості. Правильність таких розрахунків позивач не оспорює.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 24.07.2020 р.

Суддя Кушнова А.О.