Справа № 208/1333/20
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/1333/20
№ провадження 2-а/208/70/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

при секретарі Корнієнко К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціаліста І категорії інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіслава Вікторовича, Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області «про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення»,-

встановив:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Спеціаліста І категорії інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіслава Вікторовича, Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області, в якому просить:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 256441913 від 13.02.2020, винесену спеціалістом І категорії - інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіславом Вікторовичем.

- закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

Ухвалою від 27 лютого 2020 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Свої вимоги мотивував тим, що Конституцією України проголошено принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України), що зокрема передбачає пріоритет суб`єктивних прав громадянина, гарантованих йому Конституцією та законодавством.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено принцип законності, тобто обов`язку органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначений положенням Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так зокрема, ст.245 КУпАП встановлює, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Однак, всупереч встановленим вимогам КУпАП оскаржувана постанова Відповідача взагалі не містить будь-яких посилань на дослідження та оцінку доказів вчинення мною адміністративного правопорушення за ч. З ст. 122 КУпАП.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), серед іншого, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) та адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозапис транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що сама спірна постанова Відповідача містить посилання, що фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2. Але під час ознайомлення з описом правопорушення на сайті ipkp.dniprorada.goy.ua зазначено прилад фіксації - ЕМ1, що не відповідає даним у спірній поставові.

Крім того, розміщені фотокартки розташованого транспортного засобу взагалі не містять доказів розташування мого автомобіля ближче від 10 м. від виїзду/виїзду з прилеглої території. Вимірювальний засіб (рулетка) взагалі не вказує на будь-які позначення відстані, тому не можливо встановити чітку відстань від автомобіля до кінцевого елементу бордюри.

Крім того, окремо слід звернути увагу суду на режимі фіксування адміністративного правопорушення проведеного Відповідачем. Так положення КУпАП зокрема ст. 14-2) дають нам можливість встановити три основні режимі фіксації адміністративного правопорушення:

звичайний режим;

автоматичний режим;

режим фотозйомки (відеозапису).

В свою чергу інформація про вчинене правопорушення, яка розміщена Відповідачем на сайті ipkp.dniprorada.gov.ua свідчить, що правопорушення було зафіксоване Відповідачем у "режимі напівавтоматичної фіксації", що взагалі не передбачено положеннями КУпАП. Відсутність у законодавстві зазначеного "напівавтоматичного" режиму свідчить про необізнаність Відповідача та ставить під сумнів проведену ним стадію адміністративного розслідування, під час якої Відповідач повинен був зібрати докази вчиненого адміністративного правопорушення.

Наведене свідчить про зухвале ставлення Відповідача до норм адміністративного законодавства, нехтування процесуальними вимогами та принципами адміністративного процесу, що призвело до винесення незаконної постанови та накладення на мене адміністративного стягнення.

Таким чином, спірна постанова Відповідача серії РАП № 256441913 від 13.02.2020, не обґрунтована жодними належними та допустимими доказами наявності об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч. З ст. 122 КУпАП, та взагалі не містить посилання на їх дослідження Відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які повинні були бути досліджені та оцінені Відповідачем за своїм внутрішнім переконанням.

Обов`язковим елементом складу правопорушення є його об`єктивна сторона, яка виражається в протиправних діях, місці, часу, обставинах скоєння правопорушення та суб`єктивна сторона правопорушення, що виражається у формі вини. Відсутність протиправних дій з мого боку та недоведеність наявності моєї вини в даному правопорушенні є фактором, що свідчить про відсутність події і складу правопорушення та відповідно до ст. 247 КУпАП виключає провадження в справі.

Таким чином, зазначене вище свідчить про явну протиправність винесеної Відповідачем постанови серії РАП № 256441913 від 13.02.2020 та необхідність її скасування.

Позивач посилається на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Встановлені інспектором поліції в оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення позивачем вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Таким чином, враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2020 р., відкрито провадження, в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціаліста І категорії інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіслава Вікторовича, Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області «про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення», та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження .

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач по справі Головне управління національної поліції в Дніпропетровської області станом на 02 червня 2020 року надав відповідь на позовні вимоги, а саме Спеціаліст І категорії інспектор з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман ОСОБА_2 , в якому зазначено, що позивачем порушено правило зупинки, стоянки, що створило перешкоду дорожньому руху або загрожувало безпеці руху, та дана дія тягне за собою накладання штрафу, факт вчинення порушення ч. З ст. 122 КУпАП підтверджено фотозйомкою, що здійснювалась за допомогою технічного засобу.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії РАП № 256441913 від 13.02.2020 р., копія якої міститься в матеріалах справи, позивач керував транспортним засобом (надалі ТЗ) HYUNDAI FCCENT (номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила зупинки, стоянки, що створили перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху в районі будинку, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Виконкомівська, 16, чим порушив вимоги підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, в частині заборони зупинки транспортному засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій. Чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП України.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП України, забороняється порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Позивач непогодившись із винесеною постановою звернувся із адміністративним позовом, та згідно до вимог КАС України, тягар доказування за даною категорією справ покладений на відповідача.

Відповідач будучи належним чином сповіщений про розгляд справи ні доказів щодо фіксування порушення позивачем ПДР, а саме підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 надав, в яких підтверджено факт порушення позивачем ч. З ст. 122 Кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Тому в його діях, які кваліфікуються за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв, правил дорожнього руху не порушував.

Процесуальний порядок розгляд справ про адміністративні правопорушення, що зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) визначений ст. 279-1 КУпАП, а вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення визначені ст. 283 КУпАП. Так відповідно до приписів ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, а так само докази, на підставі яких уповноважена особа зробила висновок про наявність вини особи, в інкримінованому правопорушенні. Верховний Суд України у п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 02.12.2005 № 14 зазначив, що "зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів".

Зазначену правову позицію поділяє й Верховний Суд, який у своїй постанові від08.02.2018рокузасправою№760/3696/16- Зокрема судом було зроблено висновок, що "...належним доказом доведення даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини".

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17.

Відтак, відповідачем виконано обов`язок щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суду надано фотокартки (а.с. 64-68), що підтверджують вчинене позивачем порушення, відібрані пояснення у позивача, інші допустимі докази в матеріалах справи наявні, що свідчить про доведення факту порушення позивачем ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото-чи відеозйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії РАП № 256441913 від 13.02.2020 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Суд звертає увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№ К/9901/15804/18).

Таким чином, відповідачем задокументовано та доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Спеціаліста І категорії інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіслава Вікторовича, Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області «про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до внесених зміни в Кодекс адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2005, N 35-36, N 37, ст. 446), а саме розділ VI "Прикінцеві положення":

"3. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживаання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

-Спеціаліст І категорії інспектор з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської Ради Гаман Станіслав Вікторович, юридична адреса: проспект Дмитра Яворницького, будинок № 75, місто Дніпро, область Дніпропетровська;

-головне управління національної поліції В Дніпропетровській області вулиця Троїцька, будинок № 20 А, місто Дніпро, область Дніпропетровська.

-

Суддя Івченко Т. П.