Справа № 300/927/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2020 р. справа № 300/927/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні за № 4 від 24.02.2020.

08.05.2020 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що є громадянкою Республіки Білорусь, з 2004 року постійно проживає на території України, 20.11.2006 отримала тимчасову посвідку на проживання серії НОМЕР_1 з безстроковим терміном дії. За наслідками розгляду її заяви від 04.12.2019 про прийняття громадянства України, відповідач оскаржуваним рішенням скасував дозвіл на її імміграцію в Україну та тимчасову посвідку на проживання від 20.11.2006 серії ІФ № НОМЕР_3, з тих підстав, що на момент видачі тимчасової посвідки на проживання у позивача не було підстав на її отримання, оскільки вона не перебувала у шлюбі понад два роки. Вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні за № 4 від 24.02.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» за №211 від 11.03.2020, та подальшими змінами до неї, на усій території України установлено карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» за № 540-IX від 30.03.2020 у Кодексі адміністративного судочинства України розділ VI "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 3, яким під час дії карантину, строки, визначені статтями 162 - 164 цього Кодексу, інші процесуальні строки, в тому числі строки розгляду адміністративної справи, продовжено на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тому, суд продовжив процесуальні строки в даній адміністративній справі.

Враховуючи, що розгляд даної адміністративної справи здійснюється з особливостями розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, і учасники справи належним чином виконали покладені на них обов`язки та реалізували надані їм процесуальні права щодо подання заяв по суті справи, визначених статтею 262 цього Кодексу, тому, суд вважає про відсутність необхідності продовжувати строки розгляду даної адміністративної справи до закінчення строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, та з метою забезпечення вирішення даного спору, суд ухвалив продовжити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

У заявах по суті справи сторонами викладено свої заперечення проти позову, пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, пояснення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, відповідно, з посиланнями у них на відповідні норми права та твердження.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою Республіки Білорусь, 09.11.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Калуського районного управління юстиції Івано-Франківської області між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

20.11.2006 отримала тимчасову посвідку на проживання серії НОМЕР_1 з безстроковим терміном дії.

04.12.2019 позивач звернулася до Калуського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області із заявою про прийняття до громадянства України.

Рішенням відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україні за № 4 від 24.02.2020 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» та посвідку на постійне проживання від 20.11.2006 серії ІФ № НОМЕР_3 на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за № 321.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення є висновки відповідача про відсутність у позивача, на момент видачі тимчасової посвідки на проживання, підстав на її отримання, оскільки вона не перебувала у шлюбі понад два роки, що підтверджується листами Державної міграційної служби України від 14.04.2020 за № Ф-3202-20/8.1/1090-20 та відповідача за № Ф-3084-20/2601.5.3/2299-20 від 15.04.2020 (а. с. 24 - 27).

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію».

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Як встановив суд, позивач у шлюбі перебуває з 09.11.2004, тимчасову посвідку на проживання отримала 20.11.2006, тобто в термін понад двох років її перебування у шлюбі, що спростовує висновки відповідача про відсутність у позивача, на момент видачі їй тимчасової посвідки на проживання, підстав на її отримання, оскільки вона не перебувала у шлюбі понад два роки.

Згідно з пунктом 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 321 від 25.04.2018 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Інших підстав для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та тимчасової посвідки на проживання суд не встановив.

Як наслідок, суд вважає рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україні за № 4 від 24.02.2020 необґрунтованим, протиправним, тому підлягає скасуванню.

За таких обставин, адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень, згідно квитанції за № 0.0..1 від 30.04.2020, та витрати в розмірі 7 000 гривень, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) адвокатом Лютак Людмилою Леонідівною згідно договору про надання правової допомоги за № 05/03 від 15.03.2020, акту прийому-передачі послуг за № 02/06 від 02.06.2020, та квитанції за № 418614 на суму 7 000 гривень.

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (індекс 76010, вулиця Академіка Гнатюка, будинок 29, місто Івано-Франківськ, ) про скасування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) дозволу на імміграцію в Україні за № 4 від 24.02.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби в Івано-Франківській області (індекс 76010, вулиця Академіка Гнатюка, будинок 29, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.