Справа № 340/2718/20
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 липня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2718/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Черниш О.А.

розглянула матеріали адміністративного позову

позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач-1: Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний, 59, каб. 101)

відповідач-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради та ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , але у серпні 2019 року подав позовну заяву про розлучення. З січня 2020 року їхня малолітня донька ОСОБА_5 проживає разом з позивачем. Наразі між батьками є спір щодо місця проживання дитини, тому згоду на зміну реєстрації місця проживання доньки відповідач-2 не надає. У червні 2020 року позивач звернувся до Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради із заявою щодо зняття з реєстрації місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 з адреси: АДРЕСА_4 , та із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, рішеннями Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради №14-05/7927 та №14-02/7932 від 18.06.2020 року йому було відмовлено у задоволенні цих заяв через відсутність згоди матері малолітньої дитини на зміну реєстрації місця її проживання. Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача-1 та, посилаючись на Конвенцію про права дитини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, Сімейний кодекс України, Житловий кодекс України, просить суд:

- скасувати рішення Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради за №14-05/7927 та №14-02/7932 від 18.06.2020 року про відмову в зміні реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ;

- зобов`язати Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_5 з адреси: АДРЕСА_4 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 статті 171 КАС України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у частині 1 статті 4 КАС України:

- публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

- суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частин 4, 5 статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України установлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту позову вбачається, що спір між позивачем та ОСОБА_2 виник у зв`язку з відсутністю згоди останньої щодо зміни реєстрації місця проживання їхньої малолітньої дитини та стосується реалізації їхніх батьківських прав, гарантованих Сімейним кодексом України. Позивач вказав у позові ОСОБА_2 відповідачем-2, однак відповідно до частин 4, 5 статті 46 КАС України ця фізична особа не може бути відповідачем в адміністративній справі, ініційованій невладним суб`єктом.

Суд вважає, що незгода з рішеннями суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації місця проживання дитини, місце проживання якої не узгоджено батьками, є позовом з метою захисту приватного (сімейного) інтересу та визначення обсягу прав і обов`язків матері та батька щодо участі у вихованні дитини.

Отже, спірні правовідносини не містять ознак публічності, оскільки оскарження позивачем рішень Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради, якими йому відмовлено у знятті з реєстрації та реєстрації місця проживання його малолітньої дитини у зв`язку із відсутністю згоди на це одного із батьків, зумовлено захистом прав позивача у сфері приватноправових (сімейних) відносин, тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на цей спір не поширюється.

Такий висновок, відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №640/109/19.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 287, 294, 295 КАС України, суддя -

У Х В А Л И Л А:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

3. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

4. Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 15 - денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш