Справа № 484/942/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 484/942/20

Головуючий в І інстанції: Шикеря І.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 13.05.2020 р.

м. Первомайськ

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю: секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенант поліції Гордієнко Олександр Валерійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенант поліції Гордієнко О.В., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2247476 від 15.03.2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 15.03.2020 року, рухаючись по автодорозі М-12 Кропивницький-Тернопіль-Стрий, керуючи сідловим тягачем з напівпричепом не мав наміру змінювати напрям руху та здійснювати інший маневр. Позивач зазначив, що він рухався по головній дорозі і поворот не здійснював, а тому вважає, що не повинен був вмикати сигнали світового покажчика повороту. Позивач вважає, що будь-яких Правил дорожнього руху не порушував, а тому прийнята інспектором Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Гордієнком О.В. постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, позивач посилався на порушення процедури прийняття оскаржуваної постанови, оскільки, на його думку, розгляд справи про адміністративне правопорушення може здійснюватись лише в приміщенні відповідного Управління патрульної поліції, однак не на дорозі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.03.2020 року інспектором 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Гордієнком О.В. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову серії ЕАК № 2247476 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП.

Згідно змісту вказаної постанови, позивач, рухаючись по автодорозі М-12 Кропивницький-Тернопіль-Стрий, керуючи транспортним засобом - сідловим тягачем з напівпричепом KRONE SDP 27 д/н НОМЕР_1 , на перехресті перед поворотом праворуч не подав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2.б. ПДР (порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху).

За порушення Правил дорожнього руху на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до вимог частин 2 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, посилався на те, що відповідачем не надано жодних доказів у підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В свою чергу, ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.

Що стосується суті виявленого порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту ч. 2 ст.122 КУпАП вбачається, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням ним п. 9.2 б ПДР України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Згідно п. 9.2 б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху),водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вже зазначалось вище, зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке виразилось у неподанні ним сигналу світлового покажчика повороту перед здійсненням попороту на перехресті на автодорозі М-12 Кропивницький-Тернопіль-Стрий.

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У підтвердження факту вчинення позивачем порушення п. 9.2 б ПДР відповідачем були надані матеріали відеофіксації.

З дослідженого судом відеофайлу 2020_0315_091757_1 вбачається, що позивач рухався по єдиній у тому місці дорозі відповідно до її конфігурації, яка згідно відеозапису є головною, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту. Заокруглення дороги праворуч в даному випадку не може розцінюватись як здійснення водієм такого маневру як поворот та не зобов`язує водія включати світловий покажчик повороту.

Згідно пункту 1.10 ПДР України, дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР України).

Аналіз вказаних положень Правил дорожнього руху свідчить про те, що заокругленість дороги є одним із елементів дорожніх умов та на відміну від маневрів не залежить від дій водія, оскільки є геометричним параметром дороги.

Обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом.

При цьому, такий геометричний параметр дороги як заокругленість, є незмінною та передбачуваною дорожньою умовою, яку водії зобов`язані враховувати в незалежності від дій інших водіїв.

Таким чином, в даному випадку позивач порушень Правил дорожнього руху не вчиняв, а тому в даному випадку відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП.

Наданий відповідачем в якості доказу відеофайл вказаних висновків суду не спростовує, оскільки не містить доказів порушення позивачем п. 9.2б Правил дорожнього руху.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності та необґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2247476 від 15.03.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В поданій апеляційній скарзі Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції посилалось на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Так, апелянт вказав на те, що судом першої інстанції, після заміни відповідача по справі, не було надано новозалученій особі достатнього часу на подання відзиву на позовну заяви.

Частиною 4 статті 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Статтею 159 КАС України встановлено, що при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ст. 162 КАС України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються, зокрема, докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами

При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 79 КАС України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи

Колегією суддів встановлено, що заміна відповідача у справі здійснена судом першої інстанції 30.04.2020 року та відкладено розгляд справи на 13.05.2020 року. Відповідну ухвалу отримано Управлінням патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції 07.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. До судового засідання, яке було призначено на 13.05.2020 року відповідач відзив до суду не подав.

В свою чергу, апелянт посилається на те, що ненадання судом достатнього строку для подання відзиву позбавило його можливості подати докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З врахуванням викладеного колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин 3 та 4 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В даному випадку при зверненні до суду апеляційної інстанції відповідачем були подані докази, які на його думку, свідчать про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є підставою для визнання поважними причин неподання відповідачем відповідних доказів до суду першої інстанції та підставою для прийняття їх до розгляду судом апеляційної інстанції, що свідчить про усунення порушень прав відповідача.

При цьому, за наслідками дослідження судом апеляційної інстанції поданих відповідачем доказів, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність Управлінням патрульної поліції факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, та, відповідно, правомірності прийняття відповідачем оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, згідно ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 цієї статті визначено випадки, коли порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Враховуючи, що в даному випадку допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що в даному випадку відсутні обов`язкові процесуальні підстави для скасування судового рішення, передбачені ч. 3 ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Що стосується посилань апелянта на необґрунтоване стягнення з відповідача судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

У постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

З системного тлумачення законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Враховуючи те, що в даному випадку рішення суду першої інстанції ухвалено на користь ОСОБА_1 , враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду стосовно необхідності справляння до Державного бюджету судового збору за подання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг при оскарженні постанов по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно було стягнуто несплачений судовий збір з відповідача по справі.

При цьому, відповідно до ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат є процесуальним обов`язком суду при ухваленні рішення у справі, а тому посилання апелянта на відсутність вимоги позивача про розподіл судових витрат не може бути підставою для нездійснення такого розподілу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 23.07.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька