Справа № 280/6219/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року об 11 год. 28 хв.Справа № 280/6219/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.

за участю секретаря судового засідання Півоварової В.П.

представника позивача Кальченка А.В.,

представника відповідачів Георгіаді А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточнень, просив суд від 29.05.2017 №68562-1302, від 08.05.2018 №5-0832 та від 10.09.2019 №.

Ухвалою суду від 18.12.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засіданні на 28.01.2020.

Ухвалою суду від 28.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 04.03.2020.

Ухвалою суду від 04.03.2020 замінено відповідача Головне управління ДФС у Запорізькій області на правонаступника Головне управління ДПС у Запорізькій області. Крім того, ухвалою суду від 04.03.2020 відкладено підготовче засідання на 25.03.2020.

Ухвалою суду від 25.03.2020 підготовче засідання відкладено на 05.05.2020.

Ухвалою суду від 05.05.2020 підготовче засідання відкладено на 15.07.2020.

15.07.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України. Позивач зазначає, що користується на умовах оренди земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що до 2017 року позивач, як приватний підприємець, самостійно нараховував та сплачував орендну плату за договором, проте, після припинення підприємницької діяльності орендна плата нараховувалась контролюючим органом самостійно, а позивача повідомлено про необхідність виконувати зобов`язання до кінця поточного року. Разом з тим, не зважаючи на своєчасну сплату орендної плати позивач отримав податкове повідомлення рішення, яким його зобов`язано сплатити штраф за несвоєчасне виконання податкового обов`язку з орендної плати. Позивач звертає увагу на те, що строки орендної плати зазначені у податкових повідомлення рішеннях від 30.06.2017 та 28.09.2018 не відповідають умовам Договору оренди, оскільки відповідно до прийнятих контролюючим органом рішень, позивач зобов`язаний вносити плату раніше ніж встановлено договором. Також, позивач вказував на те, що є безпідставними твердження контролюючого органу про те, що позивач самостійно отримував податкові повідомлення рішення від 30.06.2017 та 28.09.2018, оскільки позивачем такі рішення не отримувались. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що згідно інформації органу виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо переліку зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами встановлено, що ОСОБА_1 передано у користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що 20.12.2016 зареєстровано припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, на виконання пункту 286.5 статті 286 ПК України, контролюючим органом проводилось нарахування позивачу орендної плати за 2017 та 2018 рік. Відповідач вказував на те, що строки сплати орендної плати фізичними особами врегульовано Податковим кодексом України і складає 60 днів від дня отримання податкового повідомлення рішення. Зазначає, що позивачем несвоєчасно виконувались зобов`язання з орендної плати, що і зумовило застосування штрафних санкцій до позивача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 06.10.2009 між Мелітопольською міською радою орендодавець та підприємцем ОСОБА_1 орендар, укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1 якого, Орендодавець надає, а орендар приймає відповідно до рішення Мелітопольської міської ради від 29.05.2009 №1/5 в строкове платне користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації складських приміщень (кадастровий номер земельної ділянки :01:016:0071).

Відповідно до пункту 9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі (національній валюті України - гривнях) у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 48360,01 грн. за загальну площу земельної ділянки в рік і вноситься орендарем щомісячно по 1/12 частини від загальної річної орендної плати.

20.12.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1

29.05.2017 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення №68562-1302, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 32985,24 грн.

Крім того, 08.05.2018 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення №5-0832, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 32985,24 грн.

Також, 10.09.2019 контролюючим органом, на підставі висновків Акту перевірки від 15.08.2019 №008565/08-01-56-07/, прийнято податкове повідомлення рішення №, яким до позивача застосовано штрафні санкції з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 5092,20 грн.

Позивач, вважаючи протиправними вищевказані податкові повідомлення рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII орендна плата).

Згідно пп.269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України, платниками податку є: землекористувачі.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування є:

270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, Податковим кодексом України визначено, що платники плати за землю, юридичні особи та фізичні особи підприємці, самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік, а також зобов`язані сплачувати грошове зобов`язання щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено, що у 2009 році договір оренди землі був укладений між Мелітопольською міською радою та позивачем, як фізичною особою підприємцем, а тому позивач як підприємець зобов`язаний був самостійно обраховувати та сплачувати орендну плату протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечувалось представником позивача, що у грудні 2016 року ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством порядку припинено здійснення підприємницької діяльності, а тому станом на січень 2017 року позивач вже не мав статусу ФОП.

В свою чергу, питання сплати орендної плати фізичними особами, які не мають статусу ФОП, врегульовано іншими положеннями Податкового кодексу України, ніж наведено вище.

Так, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Судом встановлено, що саме на виконання положень п.286.5 ст.286 ПК України контролюючим органом сформовано податкові повідомлення рішення від 29.05.2017 №68562-1302 та від 08.05.2018 №5-0832, якими позивачу визначено зобов`язання з орендної плати за 2017 та 2018 роки.

В свою чергу, строк сплати податкового зобов`язання фізичними особами визначено імперативним приписом пункту 287.5 статті 287 ПК України, який передбачає, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, позивач мав безальтернативний обов`язок сплачувати орендну плату протягом 60 днів від дня отримання від контролюючого органу податкового повідомлення рішення, в якому визначено розмір орендної плати за звітний період.

В позовній заяві та під час розгляду справи позивачем не заперечувався той факт, що зобов`язання у повному обсязі протягом 60 днів позивачем не виконувалося, оскільки позивач вважав, що такий обов`язок він зобов`язаний виконати до кінця звітного року, що не відповідає положенням Податкового кодексу України.

Щодо посилань на те, що у договорі оренди визначено інший спосіб внесення плати за землю, суд зауважує, що сторони укладаючи договір оренди вільні визначати його умови, проте, такі умови не можуть суперечити положенням законодавства, у т.ч. Податкового кодексу України.

В даному випадку укладаючи договір у 2009 році з позивачем, як з підприємцем, порядок внесення плати був визначений виходячи із положень п.287.3 ст.287 ПК України, проте, з 2017 року змінились суттєві обставини, які впливають на порядок внесення плати за землю, а саме позивач втратив статус ФОП, у зв`язку з чим порядок сплати за землю вже не міг регулюватися положеннями п.287.3 ст.287 ПК України, а застосуванню підлягали положення пункту 287.5 статті 287 ПК України, оскільки іншого порядку сплати плати за землю фізичними особами чинне законодавство не містить.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що під час прийняття податкових повідомлень рішень від 29.05.2017 №68562-1302 та від 08.05.2018 №5-0832 контролюючий орган діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень.

Щодо направлення/вручення податкових повідомлень рішень від 29.05.2017 №68562-1302 та від 08.05.2018 №5-0832, суд зазначає таке.

Відповідно до п.58.2 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно 58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, судом встановлено, що податкове повідомлення рішення від 29.05.2017 №68562-1302 вручено: «Колодин А.В. /підпис/ дата 21.06.2017» (а.с.49).

В свою чергу, податкове повідомлення рішення від 08.05.2018 №5-0832 направлялось на адресу позивача засобами поштового зв`язку та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вручено 15.05.2018 (а.с.49).

Позивач в позовній заяві вказував на те, що податкові повідомлення рішення від 29.05.2017 №68562-1302 та від 08.05.2018 №5-0832 не отримував, а зобов`язання за спірній період за нього сплачувала дружина, на підставі усної інформації отриманої від представників контролюючого органу, оскільки позивач тривалий час хворів.

Разом з тим, суд критично оцінює такі доводи позивача з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Також, правова позиція щодо вручення рекомендованого поштового відправлення висловлена в постанові ВЕРХОВНОГО СУДУ від 18 лютого 2020 року по справі №520/3945/19.

Отже, 15.05.2018 під час вручення спірної вимоги працівником поштової служби було встановлено особу, які вручається податкове повідомлення - рішення, та зазначено на корінці, що таке вручено ОСОБА_2 .

Щодо вручення нарочно податкового повідомлення рішення від 29.05.2017 №68562-1302, суд зазначає, що всі реквізити на корінці податкового повідомлення рішення заповнені та з них вбачається, що рішення вручено ОСОБА_3 21.06.2017.

Суд зазначає, що в межах адміністративного судочинства України суд не має повноважень встановлювати факт підроблення офіційних документів, оскільки таке належить до завдань кримінального судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВЕРХОВНОГО СУДУ від 29.03.2018 по справі №820/3326/17.

Отже, у разі якщо позивач вважав, що податкове повідомлення рішення від 29.05.2017 №68562-1302 містить ознаки підробки, фальсифікації, тощо, то відповідно мав право звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте, матеріали справи не містять такого звернення, як і не містять результатів розгляду кримінального провадження судом.

Відповідно до положень пункту 126.1 статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, оскільки матеріалами адміністративної справи підтверджено, що позивачем податкове зобов`язання за податковими повідомленнями рішеннями від 29.05.2017 №68562-1302 та від 08.05.2018 №5-0832 виконувались несвоєчасно, то відповідно до позивача правомірно застосовано штрафні санкції та відповідно правомірно прийнято податкове повідомлення рішення від 10.09.2019 №.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч.2 ст.9 КАС України).

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідач діяв обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, які мають значення для прийняття рішень, що зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 23.07.2020.

Суддя І.В. Новікова