Справа № 640/12218/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду

22 липня 2020 року м. Київ № 640/12218/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, в якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України №10 дц від 11 липня 2019 року «Про звільнення прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури та зобов`язати Генерального прокурора України поновити його на посаді з дати звільнення»;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 липня 2019 року і до моменту фактичного поновлення на посаді, з розрахунку 1 637,06 грн. за день.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено останньому десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва позивачем було подано заяву про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою.

В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначає, з поміж іншого (отримання від відповідача довідки щодо розміру заробітної плати лише 05.05.2020), про об`єктивні та непереборні обставини, які унеможливили вчасне звернення позивача із позовом до суду. Наведені в заяві про поновлення строку звернення до суду обставини, щодо лікування позивача, нещасних випадків та серйозних хвороб його близьких родичів, таких як рак 4 стадії, за якими позивач здійснював постійний догляд та надавав необхідну допомогу, за його твердженням, свідчать про те, що позивач дійсно з поважних причин не міг звернутись вчасно до суду. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано низку доказів, в т.ч. висновок лікаря онколога № 028/0, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3322 , виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3147 тощо.

Розглядаючи зазначену вище заяву позивача, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 3 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції, чинній на час звернення позивача із позовом до суду, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, виходячи з аналізу викладеного, суд приходить до висновку, що законодавцем з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) було продовжено строки на звернення до адміністративного суду на строк дії такого карантину, а також враховуючи особисті та медичні обставини позивача та його близьких родичів, які не залежали від волі позивача та були такими, що не могли бути завчасно спрогнозовані позивачем, суд дійшов висновку про поважність причин, які стали для позивача об`єктивною перешкодою для звернення до суду.

Між тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 вказаного вище рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Виходячи з аналізу вищевикладеного, наведені вище обставини викладені позивачем в обґрунтування заяви про поновлення строку які, за його доводами, свідчать про поважність причин пропуску строку, дозволяють суду дійти висновку, що вони є об`єктивними та обґрунтованими, не залежали від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що виникли у позивача та стали перешкодою для своєчасного вчинення відповідних дій, підготовки позову та звернення до суду, та в свою чергу підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, суд визнає, зазначені підстави в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного в сукупності, враховуючи вищевикладені позивачем обставини, обґрунтування заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою та висновки Європейського суду, з метою недопущення порушення процесуальних прав позивача та створення перешкод для доступу до правосуддя, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача та визнання поважними причин пропуску строку для подання позовної заяви та поновлення такого строку.

Керуючись статтями 118, 119, 120, 121, 122, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою.

3. Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова