Справа № 560/314/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/314/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

23 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року (ухвалене у м. Хмельницькому 25.03.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, у якому просив:

- визнати протиправним та таким, що прийняте з порушеннями чинного законодавства України, а також скасувати рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 23.12.2019 №212 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію";

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданої 01.07.2010 (орган видачі ВГІРФО УМВС України в Хмельницькій області) в зв`язку з досягненням 45-річного віку;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби про скасування рішення від 23.12.2019 №212 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.03.2020скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наявні підстави для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 у зв`язку із поданням ним непідтверджених та неправдивих відомостей про те, що ОСОБА_1 є братом ОСОБА_2 . Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України з порушеннями, який у подальшому було скасовано. Відтак, відсутні будь які документи, які б свідчили про наявність підстав для надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що на момент подання документів для отримання посвідки на проживання в Україні жодних сумнівів щодо достовірності таких документів у відповідача не виникло. Наголосив, що у заяві про надання дозволу на імміграцію дійсно вказав, що ОСОБА_2 є його братом, однак не зазначав, що ОСОБА_2 є його повнорідним братом.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,

29.05.2008 громадянин Грузії ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну (підписаний висновок) на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки його брат, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

У поданій заяві про надання дозволу на імміграцію позивачем було вказано, що ОСОБА_2 є його братом та громадянином України.

29.05.2008 громадянину Грузії ОСОБА_1 ВГІРФО УМВС України в Хмельницькій області видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 (в подальшому видано посвідку за цим же номером від 01.07.2010).

16.12.2019 громадянин Грузії ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Хмельницькій області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

23.12.2019 в.о. начальника УДМС України в Хмельницькій області затверджено висновок щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 . У висновку зазначено, зокрема, що громадянину Грузії ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну (підписано висновок) на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки його брат, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється громадянином України (паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 04.07.2002). Проте під час вивчення матеріалів справи ОСОБА_1 не виявлено документів (свідоцтва про народження ОСОБА_2 ), які б підтверджували, що він та громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнорідними братами. В розмові з заявником встановлено, що у нього та ОСОБА_2 спільна матір, проте батьки різні. Незважаючи на те, що заявником документально або в судовому порядку не було підтверджено факт родинних відносин, 29 травня 2008 року громадянину Грузії ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 . Таким чином, у ході перевірки матеріалів справи було установлено, що під час подання заяви та підтверджуючих документів для отримання дозволу на імміграцію в заявника не було на те законних підстав, які передбачені статтею 4 Закону України "Про імміграцію", а заявник для отримання дозволу на імміграцію подав неправдиві відомості.

23.12.2019 управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області прийнято рішення за №212 про скасування громадянину Грузії ОСОБА_1 дозволу від 29.05.2008 на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Також вказано, що видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01 липня 2010 року скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321. Відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України "Про імміграцію" особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Листом УДМС України в Хмельницькій області від 23.12.2019 позивача повідомлено, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" йому скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та надіслано копію такого рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування до позивача п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України №2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію" (Закон №2491-ІІІ) та покладення на нього тягаря наслідків за помилку, допущену суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

За приписами ст.6 Закону №2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема, має такі повноваження:

- організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

- організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно п.1 ст.12 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

У відповідності п. 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (Порядок №1983), територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію, зокрема, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

Відповідно до п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало відсутність документального підтвердження того, що брат позивача, ОСОБА_2 , є його повнорідним братом. Позивач є рідним братом ОСОБА_2 по матері, тобто не є повнорідним братом громадянина України.

Пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію надається в межах встановленої Кабінетом Міністрів України квоти імміграції особам, які є повнорідним братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Згідно п.2 ст.26 Сімейного кодексу України повнорідними є брати і сестри, які мають спільних батьків. Неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька.

Отже, позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 2 статті 4 закону України "Про імміграцію", який передбачає надання дозволу особам, які є, зокрема, повнорідними братами громадянина України.

Разом з цим, оскаржуване рішення прийнято на підставі пункту 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", який передбачає можливість скасування дозволу на імміграцію, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, у поданій заяві про надання дозволу на імміграцію позивач не вказував, що ОСОБА_2 є його повнорідним братом. Позивач лише зазначив, що ОСОБА_2 є його братом, а отже неправдивих відомостей не наводив.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №808/9121/15 зазначено, що законодавством не передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію у разі, якщо такий дозвіл надано без достатніх підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 отримав громадянство України лише у 2013 році, а виданий йому паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 04.07.2002 подальшому скасовано як такий що видано із порушеннями, апеляційний суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Рисовський проти України" підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").

Необхідно зауважити, що станом на час подачі позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію, факт видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 04.07.2002 не було встановлено. Відтак, позивач у вказаній заяві навів достовірну інформацію щодо наявності у ОСОБА_2 громадянства України.

Разом з цим, подальше виправлення відповідачем власних помилок при видачі паспорта громадянина України НОМЕР_2 від 04.07.2002 зумовило негативні наслідки для позивача, що не узгоджується із принципом належного урядування.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Апеляційний суд зазначає, що за змістом висновку щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 від 23.12.2019 та прийнятого на його підставі рішення від 23.12.2019 №212, обставини щодо відсутності у ОСОБА_2 громадянства України станом на час подання ОСОБА_1 заяви про надання дозволу на імміграцію не були враховані відповідачем під час прийняття спірного рішення та не слугували підставами для його прийняття.

Відтак, апеляційний суд не враховує вказані доводи відповідача як доказ правомірності оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного суд погоджується із висновками суду першої інстанції про порушення прав позивача рішенням від 23.12.2019 №212 та необхідність для захисту та відновлення таких прав позивача скасування оскаржуваного рішення, зобов`язання управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання в Україні в зв`язку з досягненням 45-річного віку та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби про скасування рішення від 23.12.2019 №212.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.