Справа № 320/4465/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року Справа № 320/4465/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон-К»

до Київської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування рішень і карток відмови

у прийнятті митної декларації,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про:

- скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 08.05.2019 № UA100010/2019/000104/2 та від 30.05.2019 № UA100010/2019/000118/2;

- скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA100010/2019/000681, UA100010/2019/00745.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності вказаних у цих документах відомостей, правомірності прийняття ним оскаржуваного рішення та наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за резервним методом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що декларантом не підтверджено документально відомостей щодо числових значень складової митної вартості товарів, що при перевірці поданих позивачем документів для здійснення митного оформлення товару контролюючим органом було встановлено наявність розбіжностей, які позивачем не усунуто.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відомості про товар (вагу, ціну та інвойси) у деклараціях країни відправлення, поданих позивачем у ході процедури митних формальностей митній, та в заповнених ним митних деклараціях є різними.

Також апелянт вказує на невідповідності в умовах поставки та в сумах транспортних витрат, вказаних в документах позивача, у пунктах 4.1 та 4.2 Контракту.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на правомірності декларування ним імпортованого товару за ціною договору і підтвердження зазначеної ціни та її складових всіма необхідними документами, а також зазначає, що апелянтом не спростовано правильності висновків суду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2020 та від 23.06.2020 витребувано додаткові докази, продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон-К» (далі - ТОВ «Еталон-К») зареєстровано як юридична особа ().

11.05.2017 між позивачем (покупець) та компанією «PAMESA CERAMICA S.L.» (продавець), резидентом Іспанії, укладено Контракт № 40/МК17, згідно з п. 1.1 якого передбачено, що продавець продає, а покупець купує товари відповідно до інвойсів (рахунків-фактур).

У п.п. 3.1, 4.1 Контракту визначено, що ціна за одиницю товару встановлюється в Євро (EUR), і зазначається інвойсах (рахунках-фактурах) на кожну партію товару за цим Контрактом та погоджено здійснення поставки товару на умовах, зазначених в інвойсі, за правилами Інкотермс-2010.

Пунктом 8.2 Контракту передбачено, що умовою оплати є відстрочення платежу - протягом 180 днів після дати поставки.

До зазначеного Контракту позивачем та компанією «PAMESA CERAMICA S.L.» підписано Додаток № 1 від 13.07.2017, в якому сторони погодили, що Продавець надає Покупцеві знижку: - у розмірі 43-53% від ціни, зазначеної в прайс-листі на всі декоративні елементи керамічної плитки PAMESA і HOME, які продаються поштучно, але не менше однієї коробки; - у розмірі 7% від ціни, зазначеної в прайс-листі на всі елементи базової керамічної плитки ATRIUM, які продаються повними палети.

На підставі вказаного Контракту контрагентом позивача за інвойсами (рахунками-фактурою) №№ 007019/91, 007018/91 від 01.04.2019 та №№ 007786/91, 007787/91, 007788/91, 007789/91, 007790/91, 007791/91, 007792/91 від 12.04.2019 було поставлено позивачу обумовлений товар на умовах EXW, відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року).

Для здійснення митного оформлення товару за вищевказаними інвойсами (рахунками-фактурами) позивачем через декларанта ОСОБА_1 було надано до відділу митного оформлення № 1 Митного посту «Західний» Київської міської митниці ДФС України шляхом електронного декларування митні декларації № UА100010/2019/330883 від 07.05.2019 та № UА100010/2019/334414 від 30.05.2019 із зазначенням ціни товару, визначеної відповідно до основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем до митного оформлення надано:

1. Разом з митною декларацією № UА100010/2019/330883 надано:

- зовнішньоекономічний контракт № 40/МК17 від 11.05.2017 з додатками до нього (додатки № 1 від 13.07.2017, № 2 від 07.12.2018);

- інвойс №№ 007019/91, 007018/91 від 01.04.2019;

- коносамент № МЕ 1902435/01 від 09.04.2019;

- автотранспортна накладна (СМR) №№ 27420, 27420/1 від 06.05.2019;

- довідка про транспортні витрати № 868 від 03.05.2019;

- ВМД, за якими було здійснено митне оформлення ідентичних товарів: №№А 100010/2018/150787, UА 100010/2018/159542;

- прайс-лист виробника на 2019 рік від 01.02.2019;

- рахунок за послуги перевезення № 305565 від 03.05.2019;

- договір № 841/15 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015;

- протокол розбіжностей до договору № 841/15 від 16.04.2015;

- експортна ВМД 19ЕS0188 від 05.04.2019.

2. Разом з митною; декларацією № UА100010/2019/334414 надано:

- зовнішньоекономічний контракт № 40/МК17 від 11.05.2017 з додатками до нього (додатки № 1 від 13.07.2017, № 2 від 07.12.2018);

- інвойси №№ 007786/91, 007787/91, 007788/91, 007789/91, 007790/91, 007791/91, 007792/91 від 12.04.2019;

- коносамент № МЕ 190807/07 від 24.04.2019;

- автотранспортна накладна (СМR) № 27677, 27677/1, 27677/2, 27677/3, 27677/4, 27677/5, 27677/6 від 27.05.2019;

- довідка про транспортні витрати № 922/2 від 27.05.2019;

- ВМД, за якими було здійснено митне оформлення ідентичних товарів №№/2018/147436, UА100010/2018/150795;

- прайс-лист виробника 2019 від 01.02.2019;

- рахунок за послуги перевезення № 307713 від 27.05.2019;

- договір № 841/15 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015;

- протокол розбіжностей до договору № 841/15 від 16.04.2015;

- експортна ВМД № 19ES4371 від 15.04.2019.

Митним органом було направлено декларанту повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів до вказаних декларацій.

На виконання вказаних вимог позивачем подано відповідачу письмові пояснення щодо надання митному органу у повному обсязі обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару згідно з вимогами ч. 2 ст. 53 МК України, про те, що декларантом за власним бажанням подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а також надано додаткові документи, які вимагалися митним органом:

1) по МД № UА100010/2019/330883: експертний висновок № КТП-1158 від 8 травня 2019 р. Київської обласної Торгово-промислової палати; бухгалтерські документи, що стосуються товару за 2019 рік, а саме: видаткова накладна від 19 березня 2019 р.; заявка на послуги перевезення № 6 від 23 квітня 2019 р.; платіжне доручення (за яким було сплачено Інвойс № 010163/83 від 10 травня 2018 р., Інвойс № 010162/83 від 10 травня 2018 р.); переклад експортної декларації від 5 квітня 2019 р.;

2) по МД № UА100010/2019/334414: експертний висновок № КТП-1356 від 30 травня 2019 р. Київської обласної Торгово-промислової палати; бухгалтерські документи, що стосуються товару за 2018 рік, а саме: видаткові накладні № ЦБФ00002426 від 16 квітня 2019 р., № ЦБФ00001870 від 27 березня 2019 р.; довідка про транспортні витрати № 922/1 від 27 травня 2019 р.

08.05.2019 та 30.05.2019 відповідачем прийнято рішенням про коригування митної вартості № UA100010/2019/000104/2 та № UA100010/2019/000118/2, яким застосовано резервний метод для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Разом з вказаними рішеннями про коригування заявленої позивачем митної вартості товару відповідачем прийнято картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA100010/2019/000681, UA100010/2019/00745.

Підставами для коригування заявленої позивачем митної вартості у рішенні від 08.05.2019 № UA100010/2019/000104/2 зазначено:

1) згідно з договором про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів № 841/15 від 16.04.2015 оплата здійснюється протягом трьох днів з часу пред`явлення рахунку, але до митного оформлення банківські платіжні документи не надано;

2) відповідно до пункту 3.1 зовнішньоекономічного договору від 11.05.2007 № 40/17МК17 умови поставки повинні бути зазначені в інвойсах, але відповідно наданих інвойсів до митного оформлення, умови поставки ЕХW, однак місце відправки не зазначено;

3) пункт 4.1 вищевказаного контракту не відповідають пункту 4.2;

4) в інвойсах від 01.04.2019 №№ 007018/91, 007019/91 та в експортної декларації від 05.04.2019 № 19Е00188 вказані коди товару 69072100, 69072200, 69072300, а в митній декларації задекларовані коди товару та ;

5) у наданому декларантом експертному висновку в якості довідкової інформації вказані посилання з мережі Інтернет, однак після їх перевірки встановлена неможливість ідентифікації задекларованого товару з товаром, зазначеним на відповідних сайтах.

Підставами для коригування заявленої позивачем митної вартості у рішенні від 30.05.2019 № UA100010/2019/000118/2 зазначено:

1) відповідно до пункту 3.1 зовнішньоекономічного договору від 11.05.2007 № 40/17МК17 умови поставки повинні бути зазначені в інвойсах, але відповідно наданих інвойсів до митного оформлення, умови поставки ЕХW, однак місце відправки не зазначено;

2) пункт 4.1 вищевказаного контракту не відповідає пункту 4.2;

3) декларантом надано довідку про транспортні витрати № 922/2 на загальну суму 174634,79 грн., а в рахунку за послуги № 307713 загальна сума складає 191624,47 грн.;

4) в поданій до митного оформлення МД вага нетто на 2559,89 кг більша, ніж у митній декларації країни відправлення, а загальна вартість товарів на 11906,72 EUR менша; декларантом разом з МД надано до митного оформлення інвойси №№ 007786/91, 007787/91, 007788/91, 007789/91, 007790/91, 007791/91, 007792/91 від 12.04.2019, а в поданій до митного оформлення митної декларації країни відправлення у графі 44 наявне посилання на інвойси №№ ЕS007786/87/88/90/91/92 від 12.04.2019, номери яких не відповідають поданим.

Вважаючи протиправними зазначені рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI (далі - Конвенція), Митним кодексом України (далі - МК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

У частинах другій, третій, п`ятій статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Прямо передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку №631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

1. Щодо рішення від 08.05.2019 № UA100010/2019/000104/2 (МД № UА100010/2019/330883).

У вказаному рішенні та в апеляційній скарзі відповідач однією з підстав для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товару за першим методом, посилається на те, що позивачем не було підтверджено витрати на транспортування товару, оскільки не надано відповідних документів, а ідентифікувати витрати за конкретною партією відповідно до наданого рахунку за послуги перевезення товару, на переконання митного органу, не видається можливим.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем для здійснення митного оформлення товару за вищевказаною митною декларацією було подано відповідачу заявку на послуги перевезення № 6 від 23.04.2019, автотранспортну накладну СМR № 27420/1, № 27420 від 06.05.2019, довідку про транспортні витрати № 868 від 03.05.2019, договір № 841/15 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів від 16.04.2015, рахунок за послуги перевезення № 305565 від 03.05.2019 та відповідні письмові пояснення, які в сукупності підтверджують таку складову заявленої ним митної вартості імпортованого товару, як транспортні витрати.

Тож, наведені доводи апелянта вказують на формальний та поверхневий підхід до перевірки документів, які подавалися позивачем під час проходження процедури митних формальностей.

Твердження апелянта про те, що у пункті 3.1 Контракту від 11.05.2007 № 40/17МК17 вказано, що умови поставки повинні бути зазначені в інвойсах, але відповідно інвойсів, наданих до митного оформлення, умови поставки ЕХW, однак місце відправки не зазначено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з документів, які надавалися позивачем, зокрема експортної митної декларації, відповідач мав реальну можливість установити місце поставки імпортованого позивачем товару і його відсутність безпосередньо в інвойсах не надає достатніх підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару.

Більш того, апеляційний суд відзначає, у пункті 3.1 Контракту не зазначено, що в інвойсі повинно бути вказано безпосередньо місце відправки /т. 1 а.с. 19/.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідач не обґрунтував, яким чином такий недолік унеможливлює здійснення перевірки відповідної вартості товару, тим більше, за наявності відповідних товаросупровідних документів.

Доводи апелянта, які також аналогічні підставам для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товару, наведеним у спірному рішенні, про те, що пункт 4.1 Контракту не відповідає пункту 4.2, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки відповідачем не наведено жодних обґрунтувань таких доводів.

Водночас, з аналізу вказаних положень Контракту вбачається, що вони не лише не суперечать одне одному, як на тому наполягає митний орган, а й узгоджуються між собою. Зокрема, пунктом 4.1 визначено розумінні ціни за ним, а пунктом 4.2. - валюту розрахунку, умови поставки та порядок їх документального закріплення /т. 1 а.с.19/.

З приводу тверджень відповідача про те, що в інвойсах від 01.04.2019 №№ 007018/91, 007019/91 та в експортної декларації від 05.04.2019 № 19Е00188 вказані коди товару 69072100, 69072200, 69072300, а в митній декларації задекларовані коди товару та , колегія суддів зазначає, що перевірка правильності визначення УКТ ЗЕД належить до компетенції митного органу та здійснюється за процедурою, передбаченою МК України, яка в даному випадку не застосовувалася і відповідачем не доведено, що вказані обставини, якимось чином спростовують правильність визначення позивачем митної вартості товару за першим методом та/або унеможливлюють перевірку заявленої ним вартості.

Доводи відповідача про те, що в наданому позивачем експертному висновку вказані посилання з мережі Інтернет, за якими неможливо ідентифікувати задекларований товару з товаром, зазначеним на відповідних сайтах, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки експертний висновок є додатковим документом, зміст якого міг вплинути на результат оформлення декларантом митної декларації лише у разі, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містили б розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, у даному випадку, як відзначалося вище, позивачем контролюючому органу одразу, при поданні декларації митної вартості, було надано повний пакет документів, передбачених чинним законодавством, для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару за ціною договору, і відповідачем взагалі не доведено наявності достатніх правових підстав для витребування у позивача будь-яких додаткових документів, зокрема експертного висновку.

2. Щодо рішення від 30.05.2019 № UA100010/2019/000118/2 (МД № UА UА100010/2019/334414).

У вказаному рішенні та в апеляційній скарзі відповідач однією з підстав для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товару за першим методом, як і в попередньому рішенні від 08.05.2019, посилається, зокрема, на те, що відповідно до пункту 3.1 зовнішньоекономічного договору від 11.05.2007 № 40/17МК17 умови поставки повинні бути зазначені в інвойсах, але відповідно наданих інвойсів до митного оформлення, умови поставки ЕХW, однак місце відправки не зазначено, а також на те, що пункт 4.1 вищевказаного контракту не відповідає пункту 4.2.

Разом з тим, таким доводам відповідача апеляційним судом надана оцінка вище.

При цьому, колегія суддів ще раз відзначає, що вказуючи такі підстави при коригуванні митної вартості за МД № UА100010/2019/334414, апелянт так само, як і за МД UА100010/2019/330883, трактує пункт 3.1 Контракту на власний розсуд, фактично змінюючи та доповнюючи його зміст, і не наводить жодних обґрунтувань, у чому ж, на його думку, полягає невідповідність між пунктами 4.1 та 4.2 Контракту та яким чином це впливає на перевірку числового значення заявленої митної вартості.

Твердження апелянта про те, що декларантом надано довідку про транспортні витрати № 922/2 на загальну суму 174634,79 грн., а в рахунку за послуги № 307713 загальна сума складає 191624,47 грн., також є необґрунтованими і у сукупності з вищевикладеним свідчать про неповно та поверхневе дослідження документів та пояснень, які надавалися позивачем під час проходження процедури митних формальностей, з огляду на наступне.

Так, рахунок за послуги перевезення № 307713 ТОВ «Глобал Оушен Лінк» виставлено за всі коносаменти, по яких здійснювалося перевезення на замовлення позивача, а саме: № МЕ 1902807/07 від 24 квітня 2019 р., № МЕ 190807/04 від 24 квітня 2019 р., № МЕ 1902807/03 від 17 квітня 2019 р., № МЕ 1902807/02 від 24 квітня 2019 р. № МЕ 1902807/01 від 24 квітня 2019 р., а довідку про транспортні витрати № 922/2 видано лише для коносаменту № МЕ 1902807/07 від 24 квітня 2019 р.

Водночас, інші витрати по коносаментам № МЕ 190807/04 від 24 квітня 2019 р.,№ МЕ 1902807/03 від 17 квітня 2019 р. № МЕ 1902807/02 від 24 квітня 2019 р., № МЕ 1902807/01 від 24 квітня 2019 р. ТОВ «Глобал Оушен Лінк» зазначено в довідці про транспортні витрати № 922/1 від 27 травня 2019 р.

Тобто, сума двох вищевказаних довідок дорівнює сумі, яку вказано в рахунку за послуги перевезення № 3077І3 від 27 травня 2019 р.

При цьому, колегія суддів відзначає, що всі вказані документи були подані позивачем митному органу і додатково надано письмові пояснення, в яких наводилися відповідні обґрунтування, що безпідставно не були прийняті відповідачем до уваги.

З приводу доводів апелянта про те, що в поданій позивачем до митного оформлення МД вага нетто на 2559,89 кг більша, ніж у митній декларації країни відправлення, а загальна вартість товарів на 11906,72 EUR менша, а також, що декларантом разом з МД надано до митного оформлення інвойси №№ 007786/91, 007787/91, 007788/91, 007789/91, 007790/91, 007791/91, 007792/91 від 12.04.2019, а в поданій до митного оформлення митної декларації країни відправлення у графі 44 наявне посилання на інвойси №№ ЕS007786/87/88/90/91/92 від 12.04.2019, номери яких не відповідають поданим, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у МД та в декларації країни відправлення вказана ідентична вага нетто - 150944,11 кг, а 153204 кг (на 2559,89 кг більша), про яку зазначає відповідач, є вагою брутто, що безпідставно не було враховано контролюючим органом.

Крім того, вартість товару, у митній декларації країни відправленні відповідає вартості, вказаній у відповідних окремих інвойсах. Тобто, вказані у декларації країни відправлення номери інвойсів №№ ЕS007786/87/88/90/91/92 від 12.04.2019 є скороченням номерів інвойсів №№ 007786/91, 007787/91, 007788/91, 007789/91, 007790/91, 007791/91, 007792/91 від 12.04.2019, за якими позивачем здійснювалося відповідне імпортування.

Разом з тим, апеляційний суд також відзначає, що відповідно до статті 53 МК України подання такого документа не є обов`язковим і вимагається лише за наявності розбіжностей, що унеможливлюють перевірку заявленої декларантом митної вартості товарів, за основними поданими ним документами, але відповідачем існування таких розбіжностей не доведено.

Разом з тим, не зважаючи на вказані обставини, відповідачем здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості товарів по вищезазначеним митним деклараціям за шостим (резервним) методом.

Водночас, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Київською митницею не доведено неможливості застосування жодного методу коригування, що передує резервному (зокрема методу «за ціною договору щодо ідентичних товарів»).

У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися. У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.

З викладеного та доводів апелянта вбачається, що контролюючим органом було здійснено поверхневе та необ`єктивне дослідження документів, поданих позивачем для проходження процедур митних формальностей, без дотримання принципу належного урядування.

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Таким чином, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Отже, відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано достатніх доказів наявності правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за резервним методом.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16

Отже, апелянтом не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за основним методом.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), що обумовлює покладення обов`язку доказування в митних спорах на контролюючий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, та правомірність прийняття свого рішення, зокрема з дотриманням процедурних вимог.

Перевіряючи всі доводи обох сторін, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Київської митниці Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 21 липня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: