Справа № 569/9418/20
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/9418/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне адміністративну справу № 569/9418/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2619424 від 01 червня 2020 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Яцутою В.В., якою його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17 червня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Одночасно в позові позивач просить суд справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, однак надав суду відзив, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. В якості доказу перевищення швидкості надав суду відповідне фото та відеозапис з приладуТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163, на якому зафіксовано швидкістьтранспортного засобу позивача.

Також вказав, що відповідно до свідоцтва про повірку приладу від 30.09.2019 року № 22-01/16648 чинного до 30.09.2020 року з максимальною допустимою похибкою при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимів +2км/год., сертифікату від 29.08.2012 року №UA-MI/1-2903-2012, експертного висновку лазерного вимірювача від 27.09.2018 року №04/02/03-3008 інспектором законно було використано лазерний вимірювач швидкості ТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2619424 від 01 червня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 27 травня 2020 року о 12 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом в м. Сарни, рухався зі швидкістю 75 км/год в населеному пункті, що перевищило обмежену допустиму швидкість на 25 км/год. Швидкість вимірювалася за допомогою приладу ТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163, чим ОСОБА_1 порушив п. 12.4 ПДР України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пункту 12.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує п`ятдесят кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.

Водночас, відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, перевищення швидкості позивачем підтверджується фотознімком, на якому чітко зафіксовано транспортний засіб та швидкість руху такого, та який здійснено сертифікованим лазерним приладом ТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163, що додається до оскаржуваної постанови.

Однак, суд зауважує, що згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Зокрема, таким є відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис та докази вчиненого правопорушення, які додаються до постанови.

В свою чергу, у п.6 «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2619424 від 01 червня 2020 року зазначено, що перевищення швидкості руху вимірювалось лазерним приладом ТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163.

Проте, суд звертає увагу на те, що номер (0001163) лазерного приладу ТruСаm LTI 20/20 дописаний власноруч інспектором, що виключає достовірність вимірювання перевищення швидкості саме цим лазерним приладом ТruСаm LTI 20/20 ТС 0001163.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не надав відео фіксацію руху транспортного засобу позивача приладом, який дійсно був на місці події та який вказано у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, в даному випадку є вирішальним для справи саме зазначення в постанові доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували факт вчинення правопорушення.

Крім того, за відтвореними в судовому засіданні відеофайлами відеозапису з нагрудної камери інспектора вбачається розбіжності з огляду на таке.

З файлу 020 видно рух автомобіля з н/з НОМЕР_1 27.05.2020 з визначенням часу 12 година 50 хвилин 20 секунд. Окремо позначена швидкість 75 км/год. Тобто, із зазначеного відеофайлу не вбачається взаємозв`язку руху транспортного засобу і саме зі швидкістю 75 км/год.

Крім того, суд із жодного наданого відповідачем відеоматеріалу не вбачає, що транспортний засіб з ймовірною швидкістю у 75 км/год. рухався у межах населеного пункту, як зазначено відповідачем: вул. Варшавська, 9А, м. Сарни, Рівненська область.

Також інформація про те, що рух транспортного засобу мав місце в районі вул. Варшавська, 9А, м. Сарни (в населеному пункті) не засвідчена ніякими доказами, зазначена інформація не знайшла свого відображення в жодному відеофайлі.

Таким чином, у ході розгляду справи судом не встановлено чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує п`ятдесят кілометрів на годину саме в межах населеного пункту.

Суд звертає увагу на те, що як вбачається з файлу 020 (момент фіксації руху транспортного засобу), так і постанови про притягнення до відповідальності від 01.06.2020 року порушення зафіксовано в 12 годині 50 хвилин 20 секунд.

Проте згідно даних файлу 481 транспортний засіб зупинений був у часі раніше фіксації ймовірного порушення а саме, 12 годині 49 хвилин 32 секунди (початок відеофайлу), що викликає у суду сумніви у об`єктивності встановлення події.

Крім того, з цього файлу також вбачається, початок фіксації здійснювався 01.01.2009 р., про розгляд справи оголошено датою 27.05.2019 р. (в часі на файлі:12.56.39-12.56.42).

Зі змісту файлу 483 вбачається вирішення питання про відкладення розгляду справи, однак не вбачається вирішення питання по якій справі, оголошення перерви та її продовження, хоча завершення попереднього і початок цього є різниця у часі.

З файлу 483 слід звернути увагу на те, що інспектор поліції Яцута В.В. вирішує питання і задовольняє клопотання про розгляд справи 28.05.2020 о 18 годині (на файлі по часу: 13.23.20). У зв`язку з чим оголосив перерву для оформлення і вручення повідомлення позивачу про розгляд справи 28.05.2020 року. Фіксація завершена 13.23.31.

З файлу 484 слідує, що початок її фіксації є 13.28.24. звісно з різницею у часі до файлу 483, без зазначення вирішення якого питання та по якій справі, де відповідач вирішує питання розгляду справи з датою 28.05.2020 року. З інформації цього файлу видно як інспектор поліції вручає, а позивач повідомив про отримання повідомлення про розгляд справи на 28.05.2020 року (в часі на файлі 13.29.10 і відповідно 13.29.12). Зі змісту відео чітко видно оформлене повідомлення, яке вручається позивачу з датою розгляду справи 28.05.2020 року ( по часі на файлі 13.28.39-13.29.31). Файл завершено 13.30.01.

З наступного файлу 485, фіксація якого почалася 13.56.14 через 26 хвилин до попереднього також не вбачається вирішення якого питання чи справи, оголошення перерви та її продовження. З її змісту випливає вирішення питання про розгляд справи01.06.2020 року. Проте, позивачу зазначена інформація доведена не була, як і по якій справі.

Натомість клопотання позивача про ознайомлення з документами задоволено не було, що порушує права, передбачені статтею 268 КУпАП.

Системний аналіз вищенаведеного, викликає у суду обґрунтовані сумніви, щодо вини позивача у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення і тому судом тлумачаться на користь особи, яка була притягнена до відповідальності відповідно до ст. 62 Конституції України.

Що ж до самої суті постанови серії ЕАМ №2619424 від 01 червня 2020 року, то дані, які містяться в ній не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

З врахуванням вказаного, долучені до матеріалів справи фото та відеозапис з лазерного приладу ТruСаm LTI 20/20 не можуть вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної такі зазначені з порушенням.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статей 317 та 286 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд приходить переконання, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2619424 від 01 червня 2020 року за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, твердження позивача на заперечення факту порушення ПДР та незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, заслуговують на увагу, як і твердження того, що постанова є незаконною, оскільки не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутністю належних доказів, а тому суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Крім того, позивачем сплачено судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Судові витрати розподілити між сторонами відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.2,19-20,205,241-243,286 КАС України, ст.247, 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2619424 від 01 червня 2020 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Яцутою В.В., відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Рівненській області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Восьмий апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції у Рівненській області, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 14 а.

Суддя Н.Г. Кучина