Справа № 300/1927/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1927/19 пров. № А/857/6429/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 300/1927/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС (правонаступник - Галицька митниця Держмитслужби) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Біньковською Н.В. у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області 21.04.2020 року, дата складення повного судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (правонаступник - Галицька митниця Держмитслужби, надалі також - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2019/00614 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000614/2 від 25.07.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, обставинам справи надана невірна правова оцінка та що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як слідує із змісту апеляційної скарги, відповідач вказує, що позивачем не було надано до митного оформлення всі документи в підтвердження митної вартості ввезеного товару, зокрема не надано банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати операції з купівлі-продажу транспортного засобу. Крім цього, вказує, що ні до митного оформлення, ні на вимогу митниці позивачем не було подано платіжного документа про здійснену оплати за придбаний транспортний засіб, що стосується оцінюваного товару та даної операції купівлі-продажу, хоча такі документи, він був зобов`язаний подати на виконання частини другої статті 53 Митного кодексу України (надалі також - МК України). При цьому зазначає, що для перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів використовує індикатор ризику, значення якого для кожного транспортного засобу встановлюється окремо на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту. Таким чином, вказує, що заявлена уповноваженою особою позивача митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості, оскільки фактурна вартість імпортованого товару не була підтверджена документально. Також вважає, що судом безпідставно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2438,66 грн.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.07.2019 декларантом ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію №UA206010/2019/416699, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, автомобіль легковий, вживаний, марки SUBARU, модель FORESTER, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна бензиновий, об`єм двигуна 2498 см3, потужність двигуна 126 кВт, календарний рік виготовлення - 2013, колісна формула 4х4.

У вказаній митній декларації декларантом у графі 42 зазначено ціну товару 3000,00 USD, у графі 43 митної декларації визначено « 1» метод, в графі 45 митної декларації наведено суму коригування - 77446,04 (що, із врахуванням даних графи 23 декларації «курс валют» - 28.81534500, еквівалентно 3000 USD).

Одночасно із митною декларацією декларантом надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, додано угоду № 1619817 від 28.06.2019 (а.с.14); акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209010/2019/415891 від 12.07.2019 (а.с.41); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 69050/1619817 від 28.06.2019 (а.с.43); висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 190710-1 від 10.07.2019 (а.с.44); паспорт громадянина України; переклад; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA/009/127968-19 від 18.07.2019.

22.07.2019 о 15:33 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення щодо надання відповідно до частини другої статті 264 МК України оригіналів товаросупровідних та реєстраційних документів зазначених в графі 44 митної декларації.

23.07.2019 о 10:44 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення: «Початок митної консультації. Відповідно до частини другої статті 53 МК України подати документи для підтвердження заявленої митної вартості: - якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції. Відповідно до частини третьої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів зобов`язані надати (за наявності) додаткові документи».

У відповідь декларантом надано витяг з інтернет ресурсів, повідомлено, що інших платіжних та бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару надати немає можливості, надаватись не будуть, та висловлено прохання винести рішення раніше десятиденного терміну.

25.07.2019 за результатами розгляду поданої електронної митної декларації № UA206010/2019/416699 від 22.07.2019 Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA 206000/2019/000614/2 від 25.07.2019. В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 МК України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції товару відповідно до частини другої статті 53 МК України, а також надані витяг з інтернет джерела не відповідають технічному стану імпортованого транспортного засобу, другий п`ятий методи визначення митної вартості (ст. 59-63 МК України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 МК України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 МК України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN кодами: JF2SJAHC3EH465327, валюта EUR, вартість 8600,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини другої статті 55 та Главою 4 МК України.

При цьому, у графі 30 «коригування» зазначено вартість 9581,00 USD, а у графі 31 наявна інформація про коригування за шостим методом.

Також Івано-Франківською митницею ДФС винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 206000/2019/00614 від 25.07.2019.

25.07.2019 декларантом ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію № UA206010/2019/416991, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, автомобіль легковий, вживаний, марки SUBARU, модель FORESTER, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна бензиновий, об`єм двигуна 2498 см3, потужність двигуна 126 кВт, календарний рік виготовлення - 2013, колісна формула 4х4. У вказаній митній декларації декларантом у графі 42 зазначено ціну товару 3000,00 USD, в лівому підрозділі графи 43 митної декларації проставлено « 6» метод, в правому підрозділі графи 43 проставлено « 1» метод, в графі 45 митної декларації наведено суму коригування - 76548,90.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не обґрунтував законність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, а відповідно до поданих позивачем документів підтверджена вартість та офіційне придбання автомобіля за ціною 3000 USD.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини другої та частини третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач визначив митну вартість автомобіля за ціною договору, яка становить 3000 USD.

На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант до митної декларації подав достатні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, серед яких, зокрема, додано угоду № 1619817 від 28.06.2019, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209010/2019/415891 від 12.07.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 69050/1619817 від 28.06.2019, висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 190710-1 від 10.07.2019, паспорт громадянина України, переклад, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA/009/127968-19 від 18.07.2019.

Згідно з частинами першою та другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, орган доходів і зборів зобов`язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур»). Ця Конвенція набрала чинності для України 15.09.2011 року.

Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) «Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки». Із цього правила, зокрема, випливає, що для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.

Статтею 320 МК України було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).

У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну.

За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).

При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1).

Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.

Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як «витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів» (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене, ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина четверта статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у пункті 2 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість, як слідує із змісту вимоги митного органу, направленої декларанту 22.07.2019 о 15:33 год. відповідачем направлено електронне повідомлення щодо надання відповідно до частини другої статті 264 МК України оригіналів товаросупровідних та реєстраційних документів зазначених в графі 44 митної декларації.

23.07.2019 о 10:44 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення: «Початок митної консультації. Відповідно до частини другої статті 53 МК України подати документи для підтвердження заявленої митної вартості: - якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції. Відповідно до частини третьої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів зобов`язані надати (за наявності) додаткові документи».

У відповідь декларантом надано витяг з інтернет ресурсів, повідомлено, що інших платіжних та бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару надати немає можливості, надаватись не будуть, та висловлено прохання винести рішення раніше десятиденного терміну.

При цьому, митний орган не направив позивачу або його уповноваженій особі письмового повідомлення, у якому було конкретизовано причин, за яких митна вартість не може бути визнана на підставі поданих декларантом документів. Відповідач не повідомив позивача про конкретно виявлені недоліки наданих документів. Проте, таке повідомлення митного органу не розкриває самого змісту та не конкретизує причини, за яких заявлена митна вартість не може бути визначена.

Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частина перша статті 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отож, правовою підставою, визначеною статтею 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості є: невірне проведення декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості, за умови, виявлення, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач навів підставу, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 МК України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції товару відповідно до частини другої статті 53 МК України, а також надані витяг з інтернет джерела не відповідають технічному стану імпортованого транспортного засобу, другий п`ятий методи визначення митної вартості (ст. 59-63 МК України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст. 59, ст. 60 МК України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст. 62, ст. 63 МК України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел».

При цьому, колегією суддів встановлено, що митним органом не конкретизовано ні у вимозі про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, які саме відомості або дані не зазначені у поданих до митного оформлення документах та які, на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару, або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності, або не містять всіх відомостей чи даних, що підтверджують їх числові значення митної вартості.

Частиною другою статті 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а зокрема:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

Водночас, колегією суддів встановлено, що в супереч положень пункту 1 частини другої статті 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів за ціною договору.

Натомість, як зазначено судом вище, оскаржуване рішення про коригування містить лише відомості, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з ненаданням банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції товару відповідно до частини другої статті 53 МК України, а також надані витяг з інтернет джерела не відповідають технічному стану імпортованого транспортного засобу.

Проте, суд встановив наявність у позивача угоди № 1619817 від 28.06.2019 із зазначенням вартості транспортного засобу 3000 USD, яка ідентифікує оцінюваний товар - автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, номер кузова НОМЕР_1 , містить відомості про умови передачі права власності на вказаний товар - ОСОБА_3 передає транспортний засіб ОСОБА_4 одразу після отримання 3000 USD. На переконання суду, факт володіння позивачем автомобілем та наявність у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я, свідчить про підтвердження сплати вартості автомобіля.

Таким чином, досліджувані у справі обставини вказують на необґрунтованість причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, що свідчить про порушення митним органом вимог пункту 1 частини другої статті 55 МК України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України щодо наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, які повинні в силу приписів статті 55 МК України бути зазначені у рішенні про корегування митної вартості, колегія суддів зазначає таке.

Згідно положень статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 МК України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

В обґрунтування оскаржуваних рішень митного органу зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом. Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням банківських платіжних документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції товару відповідно до частини другої статті 53 МК України, а також надані витяг з інтернет джерела не відповідають технічному стану імпортованого транспортного засобу, другий п`ятий методи визначення митної вартості (статті 59-63 МК України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст. 59, ст. 60 МК України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст. 62, ст. 63 МК України).

Натомість, визначаючи митну вартість імпортованого транспортного засобу, відповідач не дослідив порівняльних характеристик ввезеного позивачем транспортного засобу з іншим транспортним засобом, митну вартість якого взято відповідачем для оцінки даного транспортного засобу за резервним методом. Як наслідок, відповідач не довів належними доказами обставин стосовно однакових загальних характеристик ввезеного позивачем товару (рік, пробіг та інших загальних та технічних характеристик, які впливають на вартість транспортного засобу) та товару, який взято митним органом для оцінки за резервним методом. Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості відповідачем не наведено пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відтак, рішення про коригування митної вартості складено в порушення вимог пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, при митному оформленні названого транспортного засобу позивач визначив митну вартість товару за першим методом у розмірі 3000 USD, яка в повній мірі відповідає договірній вартості, зазначеній у договорі купівлі-продажу вживаного транспортного засобу та іншим документам, які були надані позивачем митному органу.

Стосовно ж приведених в апеляційній скарзі доводів відповідача з приводу того, що позивачем не було надано до митного оформлення всі документи в підтвердження митної вартості ввезеного товару, зокрема не надано банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати операції з купівлі-продажу транспортного засобу, хоча такі документи, на думку відповідача, декларант зобов`язаний був подати на виконання частини другої статті 53 МК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст угоди № 1619817 від 28.06.2019, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Грузії інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем ОСОБА_3 автомобіля марки SUBARU, модель FORESTER, номер кузова НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 3000 USD та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

У спірному ж випадку факт набуття права власності підтверджується угодою № 1619817 від 28.06.2019, яка є одним із документів, що підтверджує митну вартість товару та обставини придбання транспортного засобу.

З цього приводу необхідно взяти до уваги, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документа не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.

При цьому колегія суддів зазначає, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Колегія суддів також враховує, що умовою договору купівлі-продажу транспортного засобу, представленого представником позивача до митного оформлення, виставлена ціна покупки 3000 USD, що узгоджено сторонами та підтверджується їхніми підписами самого договору купівлі-продажу.

Необхідно також вказати, що частина 2 статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак законодавець цією нормою не встановлює необхідність їх подання за усім переліком.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованого товару за ціною договору. Надані до митного оформлення документи чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами МК України.

Незважаючи на можливість у відповідача перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодного доказу, який би спростував зміст договору чи його достовірність, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів Грузії інформації про не відчуження позивачу автомобіля продавцем чи несплати зазначеної суми коштів за вказаний автомобіль.

Водночас, відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази, достатність яких оцінена судам першої інстанції у повному обсязі, що підтверджують дійсну фактурну вартість придбаного позивачем товару, який поміщений до митного оформлення.

Наявність у поданих позивачем документах будь-яких розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем зазначено не було, а тому належних підстав для коригування митної вартості у митного органу не було.

З огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктах 1, 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA 206000/2019/000614/2 від 25.07.2019 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206000/2019/00614 від 25.07.2019 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив питання розміру понесених судових витрат по оплаті судового збору, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (надалі також Закон № 3674-VI).

Статтею 7 Закону № 3674-VI передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону № 3674-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Статтею 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем в позовній заяві заявлено наступні вимоги, а саме: визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA206000/2019/000614/2 від 25.07.2019 (вимога майнового характеру) та визнання протиправними і скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206000/2019/00614 від 25.07.2019 (вимога немайнового характеру).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Щодо вимоги позивача майнового характеру, апеляційний суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.001962, сума, яка складає різницю митних платежів, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом в оскаржуваному рішенні, є ціною позову, з якої має бути обрахований належний до сплати судовий збір.

Так, з огляду на винесення Івано-Франківською митницею ДФС оскаржуваного у цій справі рішення декларантом було сплачено з метою випуску товару у вільний обіг додатково мита та податку на додану вартість на суму 53735,29 грн.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2019 року становить 1921 грн.

Відтак, сума судового збору за позовну вимогу майнового характеру становить 768,40 грн.

Крім того, позивачем оскаржено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206000/2019/00614 від 25.07.2019, яка є вимогою немайнового характеру.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, сума судового збору за позовну вимогу немайнового характеру становить 768,40 грн.

З огляду на вищевикладене, сума судового збору за подання позовної заяви на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 300/1927/19 становить 1536,80 грн.

З матеріалів справи встановлено, що при поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2438,66 грн., відповідно до квитанції від 16.09.2019 № 295.140.1/32635515 на суму 1670,26 грн. та квитанції від 16.09.2019 № 296.140.1/32635517 на суму 768,40 грн., який є більшим ніж встановлено законом на суму 901,86 грн.

Оскільки рішенням суду першої інстанції встановлено стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2438,66 грн., тобто у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, колегія суддів приходить до висновку про зміну судового рішення у цій частині.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак допустився помилки в застосуванні норм процесуального права в частині стягнення судових витрат. Тому оскаржене рішення суду слід змінити, змінивши його резолютивну частину в частині судових витрат.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 300/1927/19 змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення суду першої інстанції викласти в редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (, вул.Костюшка, буд. 1, м.Львів, 79000) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).»

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених статтею 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22.07.2020