Справа № 420/4324/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4324/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайєвротранс про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайєвротранс про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайєвротранс суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2019 році у розмірі 26 025,00 та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно господарських санкцій у розмірі 265,54грн.

Ухвалою суду від 26.05.2020р. відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2019 рік наданому до відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників на ТОВ «Дунайєвротранс» склала 14 осіб та на підприємстві протягом 2019 року не працювала жодна особа з інвалідністю. Позивач зазначив, що відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2019 року відповідачем не виконано. Поряд з цим, посилаючись на розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій позивач вказав, що сума відрахувань за 1 нестворене робоче місце становить 26 025, 00 грн., а також підлягає сплаті пеня, згідно ч.2 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у розмірі 265,54 грн., та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

15.06.2020р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайєвротранс надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що наказом №9 від 03 травня 2019 року, директором ТОВ Дунайєвротранс наказано виконати вимоги законодавства в частині працевлаштування інвалідів за рахунок розширення автомобільного парку (придбання автомобілю), бухгалтеру ОСОБА_1 подати звіт до Центру Зайнятості форма №3-ПН та внести зміни до штатного розпису та на виконання вимог зазначеного наказу, 07 травня 2019 року до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості було подано Звіт форми №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), який було отримано фахівцем центру зайнятості в якому зазначено про відкриття однієї вакансії водія транспортного засобу для особи з інвалідністю на самостійну роботу з 5-денним робочим тижнем. Додатково, таку саму інформацію (звітність) було подано до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості 23липня 2019 року та 29 серпня 2019 року, однак протягом 2019 року (з моменту відкриття вакансії та до 31 грудня 2019 року) жодна особа як до ТОВДунайєвротранс безпосередньо, так і шляхом звернення до Центру зайнятості, з метою працевлаштування на вакантну посаду не зверталася, тобто починаючи з травня 2019 року та по 31 грудня 2019 року вказане робоче місце постійно було відкрите (вакантне). Відповідач, посилаючись на те, що на час спірних правовідносин законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати звіт за формою №3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю, а існував обов`язок підприємств одноразово подавати форму №3-ПН, а саме не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Фонду у повному обсязі.

19.06.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач з підстав, які зазначені і в позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Поряд з цим, позивач, додатково вказав, що ТОВ «Дунайєвротранс» за своїм місцезнаходженням (68600. Одеська обл.,м. Ізмаїл, вул. Ленінградська,78) у 2019 році не подавало звітність за формою 3-ПН - інформація про попит на робочу силу (вакансії), на яких може використовуватися праця осіб з інвалідністю, про що свідчить відповідь Ізмаїльської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 28.02.2020 року №207/06/05. Проте, як зазначив позивач, відповідачем до відділення Фонду була надана копії форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» - звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) від 28 серпня2019 року (відповідальна особа центру зайнятості, яка приймала звітність ОСОБА_2 ), звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) від 07 травня 2019 року (відповідальна особа центру зайнятості, яка приймала звітність ОСОБА_3 ) та звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) від 23 липня 2019 року (відповідальна особа центру зайнятості, яка приймала звітність ОСОБА_3 ). Відділення Фонду в телефонному режимі зв`язалося з Ізмаїльською районною філією Одеського обласного центру зайнятості з виконавцем Чеботаєвою Н.П. для урегулювання питання з приводу того, яка відповідь насправді є дійсною та виконавець ОСОБА_4 надала усну відповідь про те, що ТОВ «Дунайевротранс» справді звертався до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості. Наступним, відділення Фонду 15.06.2020 р. отримало уточнену інформацію Ізмаїльського міськрайонного центра зайнятості від 11.06.2020р. №521/07/05 про те, що ТОВ «Дунайєвротранс» зверталося до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості з формою звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» як додатки до листа були надані копії звітності - звітність інформація про попит па робочу силу (вакансії) від 05 травня 2019 року (відповідальна особа центру зайнятості, яка приймала звітність ОСОБА_5 ) та звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) від 28 серпня 2019 року (відповідальна особа центру зайнятості, яка приймала звітність ОСОБА_5 )(копії додаються) та вони категорично відрізняються від тих, які були надані до відділення Фонду ТОВ «Дунайевротранс». Таким чином, як зазначив позивач, дані які були надані ТОВ «Дунайєвротранс» та Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості суттєво відрізняються датами, відповідальними особами, які на той момент приймали звітність №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та кількістю звітів №3-ПН.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайєвротранс» подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (за формою № 10-ПІ), згідно якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 14 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, - 1 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 52 050,00 грн.(а.с.6).

Згідно з розрахунку Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно господарських санкцій за 2019 рік адресованого ТОВ «Дунайєвротранс», сума адміністративно - господарських санкцій, у зв`язку з недотриманням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, склала 26025,00грн.(а.с.7).

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, які гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-XII.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. №5067-VI роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70 інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Суд зазначає, що законодавством не встановлено періодичності подачі звітності за формою №3-ПН, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Механізм подання форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) визначає Порядок подання форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316, пунктом 3, 4 розділу І якого передбачено, що Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Як вбачається з наданих до суду Товариством з обмеженою відповідальністю Дунайєвротранс докуметів, наказом товариства №9 від 03.05.2019р. прийнято рішення: -виконати вимоги Закону України №875 про працевлаштування інвалідів за рахунок розширення автомобільного парку (придбання автомобіля ВН НОМЕР_1 );-зобов`язано бухгалтера Давід О.І. подати звіт до Центру зайнятості форми №3-ПН та внести зміни до штатного розпису.

Поряд з цим, до суду надано подані ТОВ Дунайєвротранс звіти до Центру зайнятості форми №3-ПН:

-від 07.05.2019р. отриманий відповідальною особою центру ОСОБА_3 ;

-від 23.07.2019р. отриманий відповідальною особою центру ОСОБА_3 ;

-від 29.08.2019р. отриманий відповідальною особою центру ОСОБА_2 .

В свою чергу, разом із відповіддю на відзив від 19.06.2020р. відповідачем надано до суду звіти товариства до Центру зайнятості форми №3-ПН:

-від 08.05.2019р. отриманий відповідальною особою центру ОСОБА_5 ;

-від 28.08.2019р. отриманий відповідальною особою ОСОБА_5 .

Поряд з цим, згідно листа Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості від 11.06.2020р. №521/07/05 ТОВ «Дунайєвротранс» надавало до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості форму №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з позначкою про можливість працевлаштування осіб з інвалідністю 08.05.2019р. та 28.08.2019р., однак особи з інвалідністю протягом 2019 року центром зайнятості до ТОВ «Дунайєвротранс» з метою працевлаштування не направлялись.

З огляду на вищевикладене та те, що Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості не спростовується факт звернення товариства із формою №3-ПН в травні 2019 року, що відповідачем були виконані вимоги Закону № 875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, суд приходить висновку, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом № 875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій та відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій за недотримання установленого нормативу робочих місць для людей з інвалідністю.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайєвротранс» суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2019 році у розмірі 26 025,00 та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно господарських санкцій у розмірі 265,54грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволення адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.