Справа № 580/591/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року справа № 580/591/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дорошенко Л.В.,

представника позивача: Леонічевої Д.В. за довіреністю;

представника відповідача: Вельченко М.В. за посадою;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Азот» до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Азот» звернулось до суду з адміністративним позовом до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що оскаржувана постанова про передачу виконавчого провадження не містить у собі жодних мотивів та обставин, що обумовили передачу, як не містить у собі і обґрунтування необхідності такої передачі.

Як вбачається із тексту постанови про передачу виконавчого провадження, метою її винесення було об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, тоді як об`єднання виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з позивача у зведене виконавче провадження вже здійснене відділом примусового виконання рішень у Черкаській області ще 31.10.2017 шляхом винесення постанови ВП № 54956538, тобто до відкриття виконавчих проваджень 21.05.2019 відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС.

Позивач стверджує, що ані Законом України «Про виконавче провадження», ані нормами Інструкції з організації примусового виконання рішень не визначено порядку, підстав та процедури передачі зведених виконавчих проваджень з одного органу виконавчої служби до іншого.

Чинним законодавством про виконавче провадження визначений порядок вчинення дій шляхом винесення рішення про утворення виконавчої групи щодо виконання зведеного виконавчого провадження. Іншого порядку, який би стосувався зведеного виконавчого провадження, чинним законодавством не передбачено.

Оскільки оскаржувана постанова про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019 прийнята відносно саме зведеного виконавчого провадження, а тому є протиправною, оскільки суперечить передбаченому законом порядку, а саме процедурі по утворенню виконавчої групи щодо виконання зведеного виконавчого провадження.

Позивач просив звернути увагу суду, що передача зведеного виконавчого провадження № 55037853 на виконання до ВПВР Департаменту ДВС у місто Київ позбавляє стягувачів та боржника, як сторін даного виконавчого провадження, вільного використання вищенаведених прав та гарантій, установлених законодавством.

Тобто на момент винесення оскаржуваної постанови не існувало жодних підстав та жодної необхідності для передачі зведеного виконавчого провадження №55037853 до іншого органу державної виконавчої служби.

З урахуванням зазначеного, оскаржувану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

16.04.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив проти позову, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що оскаржувана постанова про передачу виконавчого провадження жодним чином не зачіпає інтереси та не порушує права позивача як боржника у виконавчому провадженні.

Відповідач вважає безпідставним твердження позивача постанова про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019 порушує права стягувачів, виконавчі документи яких входять до зведеного виконавчого провадження № 55037853, оскільки стягувачі у виконавчих провадженнях володіють власного правосуб`єктністю та не оскаржували зазначену постанову, також не уповноважували позивача представляти власні інтереси. Позов фактично подано боржником в інтересах третіх осіб без належних повноважень.

Оскаржувана постанова від 25.11.2019 про передачу виконавчого провадження не надсилалась боржнику ПАТ «АЗОТ», оскільки стосувалась суто двох органів державної виконавчої служби, а саме: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, але про факт існування оскаржуваної постанови боржнику було відомо 27.01.2020, що підтверджено адвокатським запитом представника Боржника від 28.01.2020 №3. Крім того, позивач мав доступ до системи виконавчих проваджень, тому постійно проінформований про хід проведення виконавчого провадження.

Отже, строк на оскарження постанови про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019 сплинув що найменше 11.02.2020. Позивач у своїй позовній заяві від 14.02.2020 не просить адміністративний суд поновити строк звернення до суду, а також не надав до адміністративного суду заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідач також стверджує, що виконавчі провадження, які знаходяться на примусовому виконанні у відділі не можуть виконуватись у територіальних органах державної виконавчої служби, а вимоги Закону передбачають, що виконавчі провадження, щодо одного боржника можуть передаватись та об`єднувати у зведене виконавче провадження.

Відповідач вважає безпідставним твердження позивача, що не може бути передачі зведеного виконавчого провадження з одного органу до іншого, оскільки пунктом 1 оскаржуваної постанови чітко зазначено «передати матеріали зведеного виконавчого провадження №55037853», тобто саме виконавчі провадження, які входять до складу зведеного виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що постанова від 25.11.2019 про передачу виконавчого провадження винесена у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону, а скасування постанови суперечить вимогам Закону.

У відповіді на відзив позивач звернув увагу, що оскаржувана постанова про передачу виконавчого провадження не містить у собі жодних мотивів та обставин, що обумовили передачу, як не містить у собі і обґрунтування необхідності такої передачі. Відповідач свідомо знехтував вимогами закону та не надіслав позивачу, у визначений законодавством строк оскаржувану постанову про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019

Позивач стверджує, що відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець зобов`язав органи державної виконавчої служби проводити виконавчі дії за місцезнаходженням майна боржника.

Позивач просив звернути увагу суду, що відповідачу відомо, що жодного майна приватне акціонерне товариство «АЗОТ» у місті Києві не має. Позивач фактично позбавлений можливості знайомитися з матеріалами зведеного виконавчого провадження №55037853, яке знаходиться у місті Києві, оскільки ПрАТ «АЗОТ» перебуває у фінансово нестабільному стані.

Передача зведеного виконавчого провадження №55037853 на виконання до ВПВР Департаменту ДВС у місто Київ позбавляє стягувачів та боржника, як сторін даного виконавчого провадження, вільного використання прав та гарантій, установлених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, зазначення у позові про те, що оскаржена постанова від 25.11.2019 порушує не тільки права ПрАТ «АЗОТ», а і права стягувачів не є поданням позову в інтересах цих осіб. Вказаний позов подано ПрАТ на захист своїх інтересів та порушених прав.

Крім того, представником позивача подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що 27.01.2020 на адресу ПрАТ «АЗОТ» надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 15.01.2020 про прийняття виконавчого провадження № 55515712 про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь Управління ПФУ у м. Черкасах боргу в сумі 2 788 019,39 грн. (ВП №55515712 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 55037853), в мотивувальній частині постанови зазначено, що постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., прийнято рішення про передачу зведеного виконавчого провадження №55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Оскільки попередньо зведене виконавче провадження № 55037853 знаходилося на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адвокатом Хлівненком П.В., який надає правову допомогу ПрАТ «АЗОТ», 28.01.2020 направлений на ім`я начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. адвокатський запит з проханням підтвердити чи спростувати факт передачі зведеного виконавчого провадження № 55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

06.02.2020 адвокат Хлівненко П.В. отримав відповідь на адвокатський запит, якою підтверджено факт передачі зведеного виконавчого провадження №55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Також до відповіді долучена копія оскаржуваної постанови про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019.

На підставі наведеного представник позивача стверджує, що лише отримавши 06.02.2020 текст оскаржуваної постанови від 25.11.2019 та ознайомившись з ним, приватному акціонерному товариству «АЗОТ» стало відомо про порушення його прав та законних інтересів, що підтверджується супровідним листом відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.01.2020 №1882/4.3-33 з відміткою номеру вхідної кореспонденції.

З урахуванням зазначеного представник позивача просив суд поновити строк звернення до суду на оскарження постанови відповідача від 25.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 статті 287 КАС України унормовано, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк на оскарження постанови державного виконавця становить десять днів, однак обчислюється з дня коли особа дізналась про оскаржений акт.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов підтвердив, що оскаржена постанова від 25.11.2019 позивачу не направлялась, оскільки стосується двох відділів державної виконавчої служби.

В свою чергу, позивачем надані докази, які підтверджують, що 27.01.2020 на адресу ПрАТ «АЗОТ» надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 15.01.2020 про прийняття виконавчого провадження № 55515712 про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь Управління ПФУ у м. Черкасах боргу в сумі 2 788 019,39 грн. (ВП №55515712 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 55037853), в мотивувальній частині постанови зазначено, що постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є., прийнято рішення про передачу зведеного виконавчого провадження №55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» для подальшого виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Адвокатом Хлівненком П.В. 28.01.2020 направлений на ім`я начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гайдар А.В. адвокатський запит з проханням підтвердити чи спростувати факт передачі зведеного виконавчого провадження № 55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду вказаного запиту 06.02.2020 адвокат Хлівненко П.В. отримав відповідь на адвокатський запит, якою підтверджено факт передачі зведеного виконавчого провадження № 55037853, відносно боржника ПрАТ «АЗОТ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. До відповіді долучена копія оскаржуваної постанови про передачу виконавчого провадження від 25.11.2019.

З наведеного суд констатує, що про оскаржену постанову позивач дізнався 06.02.2020, а позов до суду подано 14.02.2020, тобто в межах десятиденного строку звернення.

Оскільки позивач строк звернення до суду не пропустив, суд не вбачає підстав для його поновлення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 31 жовтня 2017 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження №55037853 щодо стягнення грошових коштів з боржника - публічного акціонерного товариства «АЗОТ».

25.11.2019 директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельовим М.Є. винесено постанову про передачу матеріалів вказаного зведеного виконавчого провадження №55037853, куди входять 43 виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «АЗОТ» заборгованості на загальну суму 85 223 222,94 грн., з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, з підстав наведених у позові, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1404-VIII), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), що визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 4 ст. 25 Закону №1404-VIII визначено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Виходячи з п. 7 розділу V Інструкції №512/5 передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

- у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження;

- до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби;

- до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, відділів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника управління забезпечення примусового виконання рішень щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у відділах державної виконавчої служби.

Отже, наведеними нормами Інструкції №512/5 визначено повноваження органів державної виконавчої служби щодо передачі виконавчого провадження до іншого органу ДВС.

Однак, такі повноваження повинні використовуватись з урахуванням положень п. 6 розділу V Інструкції №512/5, тобто відповідно до норм, які визначають випадки передачі виконавчих проваджень.

Згідно п. 6 розділу V Інструкції №512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі:

- якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби;

- відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби;

- утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби;

- якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби;

- ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби;

- наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

В контексті наведених положень Інструкції №512/5, суд звертає увагу, що оскаржена постанова не містить посилання на жоден з абзаців п. 6 розділу V Інструкції №512/5, тобто вона не містить конкретних підстав передачі виконавчого провадження до іншого органу ДВС.

Посилання в оскарженій постанові на норми п. 7 розділу V Інструкції №512/5 та ст. 25 Закону №1404-VIII є недостатнім, оскільки вказівка лише про наявність повноважень в директора Департаменту ДВС щодо передачі виконавчих проваджень, за відсутності фактичних підстав для передачі, свідчить про необґрунтованість даної постанови.

За частиною 1 ст. 25 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Положеннями ч. 3 ст. 25 Закону №1404-VIII визначено, що у разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

З наведених норм закону слідує висновок, що у разі утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, то виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Однак, такі дії можуть бути вчинені лише за умови, якщо існують обставини, що ускладнюють виконання рішення суду.

Всупереч вищенаведених вимог Закону №1404-VIII оскаржена постанова від 25.11.2019 не містить відомостей про призначення виконавчої групи, а також не містить основного вказівку про наявність обставин, які ускладнюють виконання судових рішень у разі перебування виконавчого провадження на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

За вимогами ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Отже, законом встановлено пріоритет на вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідач не звернув увагу на вищенаведені норми закону з урахуванням тієї обставини, що виробничі потужності та більшість майна приватного акціонерного товариства «Азот», як найбільшого в Україні підприємства з виробництва азотних добрив, знаходяться в м. Черкаси, що є загальновідомою обставиною та відповідно до ч. 3 ст. 78 КАС України не потребує доказування.

Посилання відповідача у відзиві на норми п. 4 розділу І Інструкції №512/5 суд відхиляє, оскільки посилання на них не покладено в основу оскарженої постанови від 25.11.2019.

За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8 розділу V Інструкції №512/5 особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень повинні відповідати критерію обґрунтованості, тобто повинні містить мотиви та підставі яких вони прийняті, з посиланням на законодавчі норми.

Аналогічні вимоги встановлені до постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження з обов`язковим викладом обставин, що обумовили передачу виконавчого провадження.

Вказаним критеріям оскаржена постанова від 25.11.2019 не відповідає, оскільки містить лише опис обставин про наявність на виконанні виконавчих проваджень в органах державної виконавчої служби.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що невідповідність індивідуального акту критеріям, які визначні нормами ч. 2 ст. 2 КАС України та Інструкції №512/5 свідчить про його протиправність та є підставою для скасування.

Щодо твердження відповідача про відсутність порушених прав позивача оскарженою постановою, то суд звертає увагу, що територіальне знаходження майна в м. Черкаси та віддаленість до м. Києва створюють для боржника необхідність понесення додаткових витрат для реалізації його прав, в тому числі щодо ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, що є достатніми обставинами для твердження про порушення прав у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи та аналіз чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову директора департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. про передачу виконавчого провадження №55037853 від 25.11.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, ) на користь публічного акціонерного товариства «Азот» (вул. Першотравнева, 72, м. Черкаси, Черкаська обл., 18014, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» та п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко