Справа № 200/3663/20-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 р. Справа№200/3663/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Галатіної О.О.,

при секретарі Мирошничекно А.О.

за участю

представника позивача Статіви О.В.,

представника відповідача Голуба М.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № , суд -

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.03.2020 року Головним управління ДПС у Донецькій області було складено акт № 297/05-99-33-06/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «КОНТРО ЛАЙТ» () за грудень 2018 року, ПП «ГРАНТ-ТРЕЙД» () за лютий 2019 року, ПП «ТЕРРА-ПРАЙМ» () за березень 2019 року, ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» () за травень 2019 року, ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ» () за червень 2019 року. Висновками акту перевірки встановлені порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: завищено суму податкового кредиту на загальну суму 118898 грн., у тому числі за лютий 2019 року на суму 22060 грн., за березень 2019 рок на суму 36008 грн., за травень 2019 року на суму 9208 грн., за червень 2019 року на суму 12790 грн., за липень 2019 року на суму 26296 грн., за серпень 2019 року на суму 12536 грн., та занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті бюджету всього на суму 118898 грн., у тому числі за лютий 2019 року на суму 22060 грн., за березень 2019 року на суму 36008 грн., за травень 2019 року на суму 9208 грн., за червень 2019 року на суму 12790 грн., за липень 2019 року на суму 26296 грн., за серпень 2019 року на суму 12536 грн.

На підставі висновків акту перевірки № 297/05-99-33-06/ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 178347 грн., з яких податкове зобов`язання 118898 грн. штрафні санкції 59449 грн.

Посилаючись на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини позивач просить: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 23 березня 2020 року № .

Представник позивача під час судового засідання надав пояснення аналогічні викладеними у позовній заяві, на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити їх.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що обставини встановлені перевіркою, не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП «КОНТРО ЛАЙТ», ПП «ГРАНТ-ТРЕЙД», ПП «ТЕРРА-ПРАЙМ», ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ», ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ», встановлені порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185,1 статті 185, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № прийнято у спосіб та в межах Податкового кодексу України. Посилаючись на вказані обставини представник Головного управління ДПС у Донецькій області вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . Основним видом економічної діяльності позивача є 49.20 вантажний залізничний транспорт.

05.04.2007 року позивач, як платник податків, був взятий на облік в органах державної податкової служби, на теперішній час перебуває на обліку в Слов`янській ОДПІ.

У період, за який проводилася перевірка, зареєстрований платником податку на додану вартість.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області, є органом державної влади. Статус державної фіскальної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

З 26.02.2020 року по 03.03.2020 року посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП «КОНТРО ЛАЙТ» () за грудень 2018 року, ПП «ГРАНТ-ТРЕЙД» () за лютий 2019 року, ПП «ТЕРРА-ПРАЙМ» () за березень 2019 року, ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» () за травень 2019 року, ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ» () за червень 2019 року

За результатами перевірки 11.03.2020 року був складений акт № 297/05-99-33-06/.

Висновками акту перевірки № 297/05-99-33-06/ від 11.03.2020 року встановлені порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: завищено суму податкового кредиту на загальну суму 118898 грн., у тому числі за лютий 2019 року на суму 22060 грн., за березень 2019 рок на суму 36008 грн., за травень 2019 року на суму 9208 грн., за червень 2019 року на суму 12790 грн., за липень 2019 року на суму 26296 грн., за серпень 2019 року на суму 12536 грн., та занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті бюджету всього на суму 118898 грн., у тому числі за лютий 2019 року на суму 22060 грн., за березень 2019 року на суму 36008 грн., за травень 2019 року на суму 9208 грн., за червень 2019 року на суму 12790 грн., за липень 2019 року на суму 26296 грн., за серпень 2019 року на суму 12536 грн.

23.03.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області на підставі акту перевірки від 11.03.2020 року № 297/05-99-33-06/ прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 118898 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 59449 грн.

Позивач оскаржує вищевказане рішення, як таке, що прийнято не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення із порушенням норм чинного законодавства.

Під час розгляду справи, судом встановлені наступні обставини.

19.06.2019 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ» (постачальник) укладено договір постачання № 19/06

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, постачальник зобов`язується постачати, а покупець приймати та оплачувати товар, в асортименті, кількості, в терміни і за цінами, вказаними в видаткових накладних.

На виконання умов договору позивачем надано товарно-транспортну накладну № 96 від 21.06.2019 року, накладну № 96 на суму 75216,00 грн., рахунок фактуру № 96 на суму 75216,00 грн., товарно-транспортну накладну № 100 від 24.06.2019 року, накладну № 100 на суму 73776,00 грн., рахунок фактуру № 100 на суму 73776,00 грн., квитанції до прибуткового касового ордеру № 70 у розмірі 10000 грн. № 71 у розмірі 10000 грн. № 72 у розмірі 10000грн. № 67 у розмірі 10000 грн. № 69 у розмірі 10000 грн. № 68 у розмірі 10000 грн. № 76 у розмірі 10000 грн. № 75 у розмірі 10000 грн. № 66 у розмірі 10000 грн. № 73 у розмірі 10000 грн. № 74 у розмірі 10000 грн. № 75 у розмірі 10000 грн., податкові накладні № № 100, 96. Товар був використаний в господарській діяльності позивача, що підтверджується акт прийому передач виконаних робіт по ремонту тепловозу на суму 148992 грн., дефектною відомістю від 12.06.2019 року, випискою по банківському рахунку за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року. (т.1 а.с.42-55).

15.05.2019 року між позивачем (покупець) та ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» (продавець) укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п 1.1 вказаного договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах і в порядок, визначених даним договором.

На виконання вказаного договору позивачем надано виписка по банківському рахунку за період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року, товарно-транспортну накладну № 21 від 24.05.2019 року, накладну № 21 на суму 84000,00 грн., рахунок фактуру 21 в розмірі 84000,00 грн., товарно-транспортну накладну № 18, рахунок фактуру № 18 в розмірі 76740,00 грн. квитанції до прибуткового касового ордеру № 57 у розмірі 10000 грн. № 58 у розмірі 10000 грн. № 61 у розмірі 10000 грн. № 54 у розмірі 10000 грн. № 55 у розмірі 10000 грн. № 56 у розмірі 10000 грн. № 65 у розмірі 10000 грн. № 66 у розмірі 10000 грн. № 67 у розмірі 1000 грн. № 62 у розмірі 10000 грн. № 63 у розмірі 10000 грн. № 64 у розмірі 10000 грн. № 59 у розмірі 10000 грн. податкові накладні № № 740, 772. Тепловоз використовується в господарській діяльності позивача, що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу ТГМ № 2043 на суму 160740 грн. та дефектною відомістю від 06.05.2019 року. (т.1 а.с. 56-70).

18.03.2019 року між позивачем (покупець) та ПП «ТЕРРА-ПРАЙМ» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 18-03.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.

На виконання договору позивачем надано товарно-транспортну накладну № 29, № 26, рахунок фактуру № 29 у розмірі 94752,00 грн. накладну № 29 на суму 94752,00 грн. рахунок фактуру № 26 у розмірі 55248,00 грн. накладну № 48 на суму 55248,00 грн. квитанції до прибуткового касового ордеру № 74 у розмірі 10000 грн. № 73 у розмірі 10000 грн. № 82 у розмірі 10000 грн. № 77 у розмірі 10000 грн. № 75 у розмірі 10000 грн. № 83 у розмірі 7000 грн. № 76 у розмірі 10000 грн. № 71 у розмірі 10000 грн. № 79 у розмірі 10000 грн. № 78 у розмірі 10000 грн. № 81 у розмірі 10000 грн. № 80 у розмірі 10000 грн. № 72 у розмірі 10000 грн. виписку із банку за період 01.04.2019 року по 31.04.2019 року, податку накладну № 29, 26. Товар був використаний в господарській діяльності позивача, про що свідчить акт прийому передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу ТГМ-4 № 2043 у розмірі 150000 грн. та дефектною відомістю. (т.1 а.с. 71-84).

19.12.2018 року між позивачем (покупець) та ПП «КОНТРО ЛАЙТ» (постачальник) укладено договір поставки № 103.

Відповідно до п. 1.1 постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар.

На виконання умов договору позивачем надано звіт дебетових та кредитових операціях по рахунку 6476 з 01.01.2019 року по 31.01.2019 року, товарно-транспортну накладну № 95, накладну № 95 у розмірі 123000 грн. рахунок фактуру № 123000 грн. квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.04.2019 року на суму 4000 грн. № 52 на суму 10000 грн. № 38 на суму 10000 грн. № 95 на суму 10000 грн. № 98 на суму 8000 грн. № 27 на суму 10000 грн. № 4 на суму 10000 грн. № 6 на суму 10000 грн. № 12 на суму 7000 грн. № 14 на суму 10000 грн. № 13 на суму 5000 грн. № 26 на суму 10000 грн. податкову накладну № 95, акт прийому передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу у розмірі 123000 грн. дефектна відомість. Тепловоз використовується у господарській діяльності позивача, про що свідчить договір № 02/01/19 від 02.01.2019 року який укладений з ТОВ «Шахтобуд». (т.1 а.с. 85-95).

19.02.2019 року між позивачем (покупець) та ПП «ГРАНТ-ТРЕЙД» (постачальник) укладено договір постачання.

Відповідно до п 1.1 постачальник зобов`язується постачити, а покупець приймати та оплачувати товар партіями, в асортименті, кількості, в терміни і за цінами, вказаними в видаткових накладних.

На виконання умов договору позивачем надано товарно-транспортну накладну № 67 від 25.02.2019 року, виписку з банківського рахунку за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року, накладну № 67 у розмірі 121296,00 грн. рахунок фактуру № 67 у розмірі 121296,00 грн. товарно транспорту накладну № 64, накладну № 64 на суму 9360,00 грн. рахунок фактуру № 64 на суму 9360,00 грн. квитанції про прибуткового касового ордера № 92 на суму 10000 грн. № 93 на суму 10000 грн. № 94 на суму 10000 грн. № 95 на суму 10000 грн. № 96 на суму 1000 грн. № 96 на суму 10000 грн. № 83 на суму 10000 грн. № 85 на суму 10000 грн. № 84 на суму 10000 грн. № 89 на суму 10000 грн. № 86 на суму 10000 грн. № 87 на суму 10000 грн. податкові накладні № № 67, 64. Товар був використаний в господарській діяльності позивача, що підтверджується акт прийому передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу ТГМ-4 № 2043 у розмірі 130656 грн. та дефектною відомістю. (т.1 а.с.96-109).

13.01.2019 року між позивачем (замовник) та АТ «Українська Залізниця» (виконавець) укладено договір про надання послуг з проведення огляду технічного стану локомотиву.

Відповідно до п. 1.1, виконавець зобов`язується надати послуги проведення огляду технічного стану локомотиву ТГМ-4А № 2577.

13.01.2020 року між позивачем (замовник) та АТ «Українська Залізниця» (виконавець) укладено договір про надання послуг з проведення огляду технічного стану локомотиву.

Відповідно до п. 1.1, виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту та повірки (технічного огляду) швидкостеміру, ремонту та перевірки ЕПК-150, ремонту та калібрування (технічного огляду) манометрів, АЛСН замовника.

На виконання умов договорів позивачем надано акти надання послуг від 20.12.2019 року на загальну суму 32348,76 грн. від 20.01.2020 року на загальну суму 11089,54 грн. від 20.01.2020 року на загальну суму 18401,88 грн. від 17.12.2019 року на загальну суму 19670,47 грн. від 20.12.2019 року на загальну суму 32348,76 грн. від 07.10.2019 року на загальну суму 18129,95 грн. від 07.10.2019 року на загальну суму 10925,64 грн. від 17.12.2019 року на загальну суму 19670,47 грн. (т.1 а.с. 110-119).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов`язків. При цьому загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Отже, одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина 1 статті 632 ЦК України).

Згідно з частина 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За пунктом 198.3 цієї ж статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення суми податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду на суму податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання умов договорів купівлі-продажу, постачання, надання послуг між позивачем ФОП ОСОБА_1 та його контрагентами, за умовами якого підприємство надає одержувачу товари, до суду були надані договори, накладні, податкові накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, документи, що свідчать про подальше використання придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності, які враховуються для визначення суми податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, відповідають вимогам Закону №996-ХІV, а від так, є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «КОНТРО ЛАЙТ», ПП «ГРАНТ-ТРЕЙД», ПП «ТЕРРА-ПРАЙМ», ТОВ «ВЕРДЕР АКТИВ» (, ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ» у перевіряємий період, а також те, що ці операції спричинили реальні зміни майнового стану позивача.

Податковий орган, стверджуючи про відсутність у позивача реальних господарських операцій, не заперечує того факту, що внаслідок цих операцій змінився майновий стан позивача - він отримав товар, який в подальшому використовував у власній господарській діяльності. Ці факти подальшого використання позивачем товару взагалі податковий орган не спростовує.

Вищевказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного суду, що викладені у постановах від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17, від 12 червня 2018 року у справі № 822/2198/17, від 05 червня 2018 року у справі №2а-1570/6063/12, від 21 серпня 2018 року у справі № 826/17880/15.

Суд вважає, безпідставними посилання податкового органу, як на підставу нереальності господарських операцій не підтвердження ланцюгу постачання, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Згідно із частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами для визначення податкового кредиту мали реальний характер, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та спричинили реальні зміни майнового стану позивача.

Вищевказана правова позиція відповідає численним висновкам Верховного суду, в тому числі у рішенні від 06.03.2018 року по справі №826/15950/15, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд також вважає необхідним зазначити, що Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив:

70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1.

Відповідна позиція викладена у рішенні Верховного Суду України, який у постанові від 11 грудня 2007 року (справа № 21-1376во06) дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 21-4953а15 у справі за позовом приватного акціонерного товариства МТС Україна до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позивачем були надані належним чином оформлені документи, передбачені законодавством про податки та збори, відповідач, навпаки, не надав належних та допустимих доказів порушення позивачем діючого податкового законодавства України щодо не підтвердження здійснення господарських операцій з контрагентами.

Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу баз даних АІС Податковий блок щодо контрагентів є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року в справі №К/800/39786/15.

Інформація з баз даних АІС Податковий блок та податкова інформація щодо контрагентів позивача, на яку посилався відповідач, є неприйнятною, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція міститься у численних рішеннях Верховного Суду, в тому числі рішеннях від 06.02.2018 року по справі №816/166/15-а (№К/9901/8403/18), від 27.03.2018 року в справі №816/809/17.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду від 28.10.2013 року в справі К/9991/8144/12 (справа №2а/0570/17166/2011).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято в супереч вимогам Конституції та законів України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № , підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір за подання даного адміністративного позову у розмірі 1783,40 грн., суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № 005913306 від 23 березня 2019 року, щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 178347,00 грн. з яких податкове зобов`язання 118898,00 грн. штрафні санкції 59449,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1783 (одна тисяча сімсот вісімдесят три) грн. 40 коп.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини 07 липня 2020 року.

Повне судове рішення складено 17 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Суддя О.О. Галатіна