Справа № 320/5029/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року № 320/5029/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Дмитренко К.В.,

за участі:

представника позивача - Норець В.М.,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Офісу великих платників податків ДПС України до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Офіс великих платників податків ДПС України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.02.2020 за виконавчим провадженням №58908428.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що оскаржувана постанова про накладення штрафу на Офіс великих платників податків ДФС є протиправною, оскільки прийнята без врахування усіх фактичних обставин. Зокрема, державний виконавець не взяв до уваги те, що не виконання рішення суду спричинили поважні причини.

Наголошено, що Офіс великих платників податків ДФС звертався за роз`ясненням механізму виконання судового рішення до суду, а також до ДФС України. Вважає, що позивачем вчинено всі необхідні та можливі заходи для виконання судового рішення, про що було повідомлено державного виконавця.

Відповідач, своїм правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, заяви по суті справи до суду не надав.

Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 21.07.2020, з`явився представник позивача, свої вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Протокольною ухвалою від 21.07.2020 суд на місці ухвалив продовжувати розгляд справи за відсутності відповідача.

Разом із цим, через канцелярію суду надійшло клопотання ТОВ "Автобансервіс" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Протокольною ухвалою від 21.07.2020 судом відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Автобансервіс" про вступ у справу в якості третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі № 810/291/18 адміністративний позов ТОВ "Автобансервіс" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправною та скасувано податкову вимогу від 22.12.2017 № 366-17;

- визнано протиправним та скасувано рішення про опис майна у податкову заставу від 22.12.2017 № 66453/10/28-10-17-02-23;

- зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України вжити заходи щодо припинення податкової застави майна ТОВ "Автобансервіс" та внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку ТОВ "Автобансервіс" шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 рік за платіжними дорученнями від 04.09.2015 №№ 213057844, 213057841, 213057840, 213057839, 213057838, 213057845 на загальну суму 2642900,00 грн.;

- зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України привести у відповідність інтегровану картку особового рахунку ТОВ "Автобансервіс" шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 рік за платіжними дорученнями від 04.09.2015 №№ 213057844, 213057841, 213057840, 213057839, 213057838, 213057845 на загальну суму 2642900,00 грн. та/або шляхом прийняття рішення про списання суми податкового боргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 у справі №810/291/18 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто апелянту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2019 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- відмовлено.

Ухвалою Верховного суду від 14.08.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, згідно норм частини другої статті 255 КАС України, рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі № 810/291/18 набрало законної сили 26.12.2018 (а.с. 8).

Надалі, державним виконавцем 16.04.2019 відкрито виконавче провадження ВП №58908428 з примусового виконання виконавчого листа у справі №810/291/18 від 03.04.2019, виданого Київським окружним адміністративним судом.

У порядку здійснення виконавчих дій, старшим державним виконавцем Гаврилів А.В. на адресу Офісу великих платників податків ДФС України направлено вимогу виконавця від 06.11.2019 №58908428/11, якою зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби - виконати рішення суду та повідомити Відділ про його виконання (а.с. 11-12).

Вказану вимогу отримано позивачем 08.11.2019, про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Офісу великих платників податків ДФС на першій сторінці вимоги (а.с. 11).

25 квітня 2019 року Офіс великих платників податків ДФС звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення у справі №810/291/18, а саме: яким чином Офісу великих платників податків ДФС здійснити приведення у відповідність інтегровану картку особового рахунку ТОВ "Автобансервіс" шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 рік за відсутності зарахування їх на єдиний казначейський рахунок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2020 у справі №810/291/18 у задоволенні заяви Офісу Великих платників податків ДФС про роз`яснення рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2020, - відмовлено.

З метою виконання рішення суду Офісом великих платників направлено лист до ДПС України від 12.11.2019 №1424/8/28-10- 45-06-08 про надання роз`яснення щодо механізму виконання рішення суду в частині відображення сплачених сум згідно платіжних доручень по податку на додану вартість в інтегрованій картці платника податку ТОВ «Автобансервіс».

Листом від 13.11.2019 №1206/9/28-10-45-06 Офіс великих платників повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві про вжиття усіх заходів, передбачених чинним законодавством, для виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 року у справі №810/291/18 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2019 ВП №58908428, щодо приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» та після отримання роз`яснення щодо механізму виконання вищезазначеного рішення будуть вжиті заходи згідно з чинним законодавством.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві від 17.02.2020 ВП № 58908428 за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, на Офіс великих платників податків ДФС України було накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Не погодившись з діями відповідача, що виразились у складенні постанови державного виконавця від 17.02.2020 про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону N 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону N 606-XIV виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 16 частини третьої вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених правових норм убачається, що чинним законодавством на державного виконавця покладено обов`язок щодо вжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також наділено повноваженнями стосовно накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно частин першої-другої статті 63 наведеного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, передумовою накладення на боржника штрафу є невиконання останнім рішення суду у встановлений виконавцем строк.

У судовому засіданні позивач стверджував, що не виконання рішення суду протягом 10 денного строку - в частині приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку ТОВ "Автобансервіс" шляхом відображення сплати сум ПДВ за 2015 рік за платіжними дорученнями, виникло не з вини боржника.

Наполягав, що з метою виконання рішення суду вчинив всі необхідні та можливі заходи, про що було повідомлено державного виконавця.

Зокрема, посилався на ту обставину, що він звертався до суду із заявою про роз`яснення судового рішення у справі №810/291/18, а також звертався до ДПС України із листом про надання роз`яснення щодо механізму виконання рішення суду в частині відображення сплачених сум згідно платіжних доручень по ПДВ. Та, як наслідок, повідомив відповідача про вжиття усіх заходів, передбачених чинним законодавством для виконання рішення суду.

Проте, суд зазначає, що наведені позивачем доводи, не можуть вважатись поважними причинами невиконання вимог судового рішення, адже способи та шляхи усунення допущених позивачем порушень норм податкового законодавства обумовлюються виключно його обов`язками.

Також позивач наголошував, що сума ПДВ може бути відображена в інтегрованій картці платника тільки у разі отримання податковими органами відомостей від органів Державної казначейської служби України про зарахування вказаної суми відповідного податку.

Суд критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки причини невиконання рішення суду від 22.05.2018 у справі 810/291/18, на які посилається податковий орган, мають вирішуватися органами ДПС України та органами Державного казначейства України між собою, і не можуть вважатися поважними в контексті положень статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" та слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на неможливість виконання рішення суду, оскільки статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями статті 129 Конституції України.

Суд наголошує, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця не покладено обов`язку надавати оцінку рішенню суду та встановлювати можливість чи неможливість його виконання боржником. Натомість, державному виконавцю надано повноваження вчиняти дії, направлені за забезпечення виконання рішення суду у повному обсязі та встановлені законом строки.

Жодних інших доказів, які б свідчили про виконання рішення суду, позивачем суду не надано.

За таких обставин, державним виконавцем не було порушено процедуру вчинення виконавчих дій та прийняття рішень, оскільки ним прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено та вручено боржнику, запропоновано добровільно виконати рішення суду протягом 10 днів, та попереджено про відповідальність за невиконання, а встановивши факт невиконання рішення, прийнято постанову про накладення штрафу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України», право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів виконання рішення суду та вимог виконавця, суд доходить до висновку про те, що винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду є правомірною та такою, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність дій відповідача, а відтак, позовні вимоги суд визнає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 24 липня 2020 р.