Справа № 640/12683/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Київ № 640/12683/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., суддів Васильченко І.П., Вєкуа Н.Г., при секретарі судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Кабінету Міністрів України

треті особи: Міністерство охорони здоров`я України, Міністерство освіти і науки України, Державна організація "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "Медицина" і "Фармація" при Міністерстві охорони здоров`я України", Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна

про визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акту

за участю представників сторін:

від позивача 1 та 2: Залізняк І.І.;

від позивача 3-4: не прибув;

від відповідача: Бігдан А.В.;

від третіх осіб: Яковенко О.М. (МОЗ): Кравець А.О. (МОН); Деледивка С . Г . (Центр тестування);

від третьої особи. 4: не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просять суд: визнати протиправними і нечинними окремих положень Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань 22 "Охорона здоров`я", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, зокрема: абзац перший пункту 1 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст; абзац перший пункту 2 в частині впровадження міжнародного іспиту з основ медицини; абзац тринадцятий пункту 2; абзац чотирнадцятий пункту 2; абзац третій пункту 4; абзац перший пункту 9; абзац третій пункту 11; пункт 14 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо - кваліфікаційного рівня спеціаліст; Додаток до Порядку "ЕТАПИ ТА ОБОВ`ЯЗКОВІ КОМПОНЕНТИ кваліфікаційного іспиту для спеціальностей галузі знань "22 охорона здоров`я"" в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст та впровадження міжнародного іспиту з основ медицини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у підготовчому засіданні.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від ОСОБА_3 надійшло клопотання про об`єднання в одне провадження для спільного розгляду адміністративних справ №640/12683/19 та №640/12298/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2019 по справі №640/12298/19 за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними і нечинними окремих положень Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань 22 "Охорона здоров`я", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334, зокрема: абзац перший пункту 1 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, абзац четвертий пункту 13 Порядку передано адміністративну справу судді Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С. для вирішення питання про об`єднання із адміністративною справою №640/12683/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2019 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення адміністративні справи №640/12683/19 та №640/12298/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2019 по справі №320/3298/19 за позовом ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної організації "Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки "Медицина" і "Фармація" при Міністерстві охорони здоров`я України про визнання протиправною і скасування постанови Кабінету міністрів України від 28.03.2018 №334 "Про затвердження порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 охорона здоров`я"', визнання протиправною та скасування наказу Міністерства охорони здоров`я України №419 від 19.02.2019 "Про затвердження Порядку, умов та строків розроблення і проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та критеріїв оцінювання результатів", визнання протиправною та скасування проведення Центром тестування при Міністерстві охорони здоров`я України Єдиного державного кваліфікованого іспиту (ЄДКІ), визнання протиправною і скасування проведення Центром тестування при Міністерстві охорони здоров`я України IFOM - Internationa) Foundations of Medicine - іспиту з Міжнародних основ медицини передано адміністративну справу на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С. для вирішення питання про об`єднання із адміністративною справою №640/12683/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2019 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення адміністративні справи №640/12683/19 та №640/3298/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2020 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у складі колегії суддів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2020 позовну заяву ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Центру тестування при Міністерстві охорони здоров`я України про визнання протиправною і скасування постанови від 28.03.2018 №334 та наказу №419 від 19.02.2019 в об`єднаній справі залишено без розгляду.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 2016 року ОСОБА_1 є студенткою Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна за спеціальністю « 222 Медицина» галузі знань « 22 Охорона здоров`я». 28.03.2018 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова, якою затверджено Порядок здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань 22 "Охорона здоров`я", яким в свою чергу, покладено на позивача обов`язок здавати не передбачений індивідуальним графіком навчання міжнародний іспит.

Вважаючи своє право на освіту, позивачка та інші студенти звернулися до народного депутата України ОСОБА_2 щодо захисту порушених прав. Підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що Кабінет Міністрів України під час запровадження обов`язкового міжнародного іспиту з основ медицини, як одного з компонентів кваліфікаційного іспиту, перевищив свої повноваження надані йому абзацом третім частини другої статті 6 Закону України «Про вищу освіту», а саме: щодо поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст; запровадження міжнародного іспиту з основ медицини, що не базується на результатах виконання індивідуальних навчальних планів, успішного виконання особою відповідної освітньої програми; відповідності засвоєних здобувачами вищої освіти рівня та обсягу знань, умінь, інших компетентностей вимогам стандартів вищої освіти. А право на застосування іноземних освітніх програм іноземних акредитаційних агентств чи агентств забезпечення якості вищої освіти в Україні можливе лише шляхом визнання сертифікатів про акредитацію освітніх програм, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_3 звертаючись із даним позовом до суду, зазначив, що з 2016 року є студентом Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна за спеціальністю « 222 Медицина» галузі знань « 22 Охорона здоров`я» і оскаржуваним актом порушується право останнього на вищу освіту, оскільки на момент вступу до вищого навчального закладу існувала система державної атестації здобувачів вищої освіти за медичними спеціальностями у вигляд ліцензованих інтегрованих іспитів, яке було затверджене Міністерством охорони здоров`я України від 14.08.1998 №251 та Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України № 239 від 16.04.2003, 28.07.2003, якими затверджено освітні стандарти. Так, вказана система державної атестації була затверджена Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна та включена до індивідуального навчального плану. В подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.03.2018 № 334, зі змінами внесеними поставною Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №308, якою Порядок здійснення єдиного державного іспиту для здобувачів вищої освіти став поширюватися на здобувачів освіти у 2016 році. Позивач зазначив, що вказаний іспит був запроваджений за 1, 5 міс до початку екзаменів, що фактично позбавило останнього права належним чином підготуватися до вказаного іспиту.

У відзивах до позовних заяв, Кабінет Міністрів України посилався на те, що наділений повноваженнями встановляти порядок проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та визначати спеціальності, за якими буде проводитися іспит. В свою чергу, галузь знань « 22 Охорона здоров`я» входить до Переліку спеціальностей, за якими проводиться єдиний державний кваліфікаційний іспит для здобуття ступеня магістра, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №354. У той же час, Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст до набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра, оскільки останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводився у 2016 року, всі випускники за спеціальностями галузі знань « 22 Охорона здоров`я» після закінчення навчання мають продовжити навчання в інтернатурі, у зв`язку з чим, виникає необхідність забезпечити проходження такими студентами всіх форм атестації , визначених чинним законодавством. Тобто, метою включення освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста в процедури складення єдиного державного кваліфікаційного іспиту за актуальними вимогами законодавства є саме зрівняння у правах здобувачів такого ступеня із здобувачами ступеня «магістр» для подальшого проходження післядипломної освіти.

Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна у своїх поясненнях до позову зазначив, що згідно зі змінами, внесеними Постановою від 03.04.2019 № 308 атестація здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я" здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - кваліфікаційний іспит), який складається з таких компонентів, як інтегрований тестовий іспит "КРОК". Таким чином, здобувачам вищої освіти за рівнем «спеціаліст» про необхідність складання оскаржуваного кваліфікаційного іспиту стало відомо лише в квітні 2019 року, після оприлюднення постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 308, що фактично унеможливило якісну підготовку студентів до державної атестації. Решта третіх осіб, своїм правом на надання пояснень по справі не скористалися.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №334, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 308 від 03.04.2019 затверджено Порядок здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я"

Згідно п. 1 постанови Порядок регулює питання здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, які вступили до закладів вищої освіти у 2016 році та/або поновлені до складу здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст з 2016 року та для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я", що включені до переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 266

Як вбачається із об`єднаних матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є здобувачами освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, які вступили у 2016 році до Харківського національного університету імені Н.В. Каразіна за спеціальністю « 222 Медицина» у галузі знань « 22 Охорона здоров`я».

Відповідно до положень ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За приписами ч. 3 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачі є суб`єктом правовідносин до яких застосовується положення оскаржуваного акту.

Вважаючи свої права на вищу освіту порушеними, позивачі звернулися із даним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Кабінету Міністрів України регулюються статтею 116 Конституції України, згідно якою Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях визначені положеннями Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII.

Згідно ст. 3 Закону № 1556-VI державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Так, ст. 12 Закону № 1556-VI визначено, що управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Кабінетом Міністрів України, який через систему органів виконавчої влади: забезпечує реалізацію державної політики у сфері вищої освіти; організовує розроблення, затверджує та забезпечує виконання загальнодержавних програм розвитку сфери вищої освіти; забезпечує розроблення і здійснення заходів щодо створення матеріально-технічної бази та інших умов, необхідних для розвитку вищої освіти; видає у межах своїх повноважень нормативно-правові акти з питань вищої освіти; безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти державної форми власності; створює дієві механізми реалізації передбачених цим Законом прав закладів вищої освіти, наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти; забезпечує широку участь незалежних експертів і представників громадськості, роботодавців та осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, у підготовці та прийнятті проектів нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються регулювання взаємодії складових системи вищої освіти та її функціонування в цілому; встановлює особливі умови підготовки фахівців за пріоритетними високотехнологічними напрямами відповідно до державних цільових програм; забезпечує здійснення контролю за дотриманням законодавства про вищу освіту; забезпечує здійснення контролю за дотриманням встановлених цим Законом обмежень при затвердженні складу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого становою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 р. № 90) Міністерство охорони здоров`я України (МОЗ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення №267 Міністерство охорони здоров`я України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який, зокрема, здійснює управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень, видає у межах своїх повноважень нормативно-правові акти з питань вищої освіти. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади тощо.

Відповідно до пункту 1 § 29 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950, акти Кабінету Міністрів нормативного характеру видаються у формі постанов.

Як слідує з наявної у справі пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку атестації здобувачів освітнього ступеня магістра за спеціальностями галузі знань «Охорона здоров`я» , проект розроблений Міністерством охорони здоров`я України з метою врегулювання питань атестації здобувачів вищої освіти у галузі охорони здоров`я у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту.

Питання атестації здобувачів вищої освіти регламентовані статтею 6 Закону України «Про вищу освіту», якою визначено можливість здійснення атестації здобувачів ступеня магістра у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями та у порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

У постанові "Про затвердження Порядку здійснення єдиного державного кваліфікаційного іспиту для здобувачів ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я" змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 308 від 03.04.2019 зазначено, що остання прийнята відповідно до вимог абзацу третього частини другої статті 6 Закону України "Про вищу освіту".

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону № 1556-VI атестація осіб, які здобувають ступінь магістра, може здійснюватися у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що на виконання п. 10 розділу VI Заходів щодо реалізації у 1998-2000 роках Основних напрямів соціальної політики, затверджених Указом Президента України від 18 жовтня 1997 р. №1166, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1998 року №422, постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.1998 року №1247 «Про розроблення державних стандартів вищої освіти», постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 року №65 «Про затвердження Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту)», а також з метою здійснення контрольних функцій Міністерства охорони здоров`я України з дотримання вимог щодо якості вищої медичної (фармацевтичної) освіти у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року, Міністерством охорони здоров`я України було прийнято наказ від 14.08.1998 року №251 «Про затвердження Положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація».

Відповідно до зазначеного Положення №251, система ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» призначена визначити відповідність показників якості медичної освіти державним стандартам вищої освіти та встановити мінімальний рівень професійної компетентності, потрібний для присвоєння кваліфікації фахівця відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня.

Пунктом 3 Положення №251 визначено, що ліцензійний інтегрований іспит є засобом стандартизованої діагностики рівня професійної компетентності. Ліцензійний інтегрований іспит це складова частина державної атестації студентів, які навчаються за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація», та лікарів (провізорів), які проходять первинну спеціалізацію (інтернатуру), у вищих закладах освіти незалежно від їх підпорядкування.

Як визначає п. 10 Положення №251, ліцензійний інтегрований іспит для присвоєння кваліфікації спеціаліста за певною лікарською (провізорською) спеціальністю напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» це сукупність трьох тестових екзаменів. Перші два є екзаменами для спеціалістів (Крок 1 та Крок 2). Третім є екзамен (Крок 3), який за змістом відповідає освітньо-професійній програмі підготовки спеціаліста за певною лікарською (провізорською) спеціальністю в інтернатурі.

Відповідно до п. 15 Положення №251, координацію та методичне керівництво з проведення ліцензійних інтегрованих іспитів здійснюють Комісія та Центр тестування після його створення, які в своїй діяльності керуються чинним законодавством, наказами Міністерства охорони здоров`я України, державними стандартами вищої освіти, а також цим Положенням.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.01.1999 №7 «Про заходи щодо виконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.08.1998 №251 «Про затвердження Положення про систему ліцензованих інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» було вирішено створити при Міністерстві охорони здоров`я України Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація». Відповідно до п. 5 Наказу №7 було визначено директору Центру забезпечити здійснення організаційних та методичних заходів щодо підготовки та проведення тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.10.2016 №1076 було затверджено Статут (нова редакція) Державної організації Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України, яка є спеціально уповноваженою державною організацією для здійснення Міністерством охорони здоров`я України контрольних функцій з дотримання вимог, щодо якості підготовки фахівців в галузі 22 «охорона здоров`я».

Як вбачається зі Статуту, Державна організація «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» є самостійною організацією, яка в своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства охорони здоров`я України, податковим кодексом України, державними стандартами вищої освіти, Положенням про систему ліцензованих інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів «Медицина» і «Фармація», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.08.1998 року за №251, а також Статутом.

Міністерством охорони здоров`я України також видано наказ від 31.05.2005 №53 «Про затвердження Положення про організацію та порядок проведення державної атестації студентів, які навчаються у вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації за напрямком підготовки «Медицина», який прийнято відповідно до Закону України «Про вищу освіту», з метою впровадження практично-орієнтованого державного іспиту, який передбачений галузевими стандартами вищої освіти для напрямку підготовки «Медицина», що затверджені наказами Міністерства охорони здоров`я України від 16.04.2003 №239 та від 28.07.2003 №504 «Про затвердження складових галузевих стандартів вищої освіти з напряму підготовки 1101 «Медицина».

Так, п. 3 Положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів, затвердженого наказом МОЗ України від 14.08.1998 №251, встановлено, що ліцензійний інтегрований іспит - це складова частина державної атестації студентів, які навчаються за спеціальностями напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація». Пунктом 9 цього ж Положення, встановлено, що ліцензійний інтегрований іспит для присвоєння кваліфікації спеціаліста певної спеціальності напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» - це сукупність двох тестових іспитів. Перший - іспит (Крок 1) із загальнонаукових дисциплін, другий - іспит (Крок 2) із професійно- орієнтованих дисциплін.

Так, вказані стандарти освіти є чинними та такими, що діяли на момент вступу позивачів до закладу освіти.

Абзацом 3 пункту 2 статті 6 цього Закону встановлено, що атестація осіб, які здобувають ступінь магістра, може здійснюватися у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту за спеціальностями та в порядку, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 354 затверджено перелік спеціальностей, за якими проводиться єдиний державний кваліфікаційний іспит для здобуття ступеня магістра, зокрема в галузі 22 Охорона здоров`я, спеціальність 222 Медицина.

Враховуючи викладене, позивачі вважають, що згідно вищевказаних приписів Закону, до компетенції відповідача належить право визначати порядок атестації лише для осіб, які здобувають ступінь магістра і не поширюються на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, на що суд зазначає наступне.

Підпунктом 1, 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01.07.2014 №1556-VI передбачено, що освітня діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, що провадиться закладами вищої освіти і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується у межах строку навчання за певною освітньо-професійною програмою з видачою державного документа про вищу освіту встановленого зразка - диплома спеціаліста. Останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводиться у 2016 році. Вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) після набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра.

Враховуючи те, що вищевказаний Закон №1556-VI набрав чинності від 01.08.2014, суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що позивачі є здобувачами освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, з огляду на норми спеціального Закону №1556-VI, освітні стандарти для освітньо-кваліфікаційного рівня "магістр" розповсюджуються на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст", а відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування абзацу першого пункту 1 в частині поширення Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування додатку до Порядку "ЕТАПИ ТА ОБОВ`ЯЗКОВІ КОМПОНЕНТИ кваліфікаційного іспиту для спеціальностей галузі знань "22 охорона здоров`я"" в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст та впровадження міжнародного іспиту з основ медицини та пункт 14 в частині поширення дії цього Порядку на здобувачів освітньо - кваліфікаційного рівня спеціаліст є взаємопов`язаними із первісною вимогою, то такі вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині визнання протиправним та скасування абзацу першого пункту 2 в частині впровадження міжнародного іспиту з основ медицини, то слід зазначити наступне.

Так, п. 2 Порядку зазначено, що атестація здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст, ступеня вищої освіти магістр за спеціальностями галузі знань "22 Охорона здоров`я" здійснюється у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - кваліфікаційний іспит), який складається з таких компонентів, як інтегрований тестовий іспит "КРОК" (далі - іспит "КРОК"); об`єктивний структурований практичний (клінічний) іспит (далі - практичний (клінічний) іспит); міжнародний іспит з основ медицини; іспит з англійської мови професійного спрямування. Атестація також може проводитися в іншій формі, визначеній стандартом вищої освіти.

Абзацами 13-14 пункту 2 Порядку закріплено, що міжнародний іспит з основ медицини - міжнародний іспит з фундаментальних та клінічних дисциплін, що використовується на міжнародному рівні, розроблений та організований однією з іноземних агенцій з оцінки якості рівня знань здобувачів, визначеною Центром тестування при МОЗ на основі критеріїв, затверджених МОЗ.

Міжнародний іспит з основ медицини, який проводиться для осіб, що навчаються за рахунок державного бюджету, та для осіб, що навчаються за кошти фізичних чи юридичних осіб, повинен бути розроблений та організований однією і тією ж іноземною агенцією з оцінки якості рівня знань здобувачів.

Позивачі на обґрунтування власних позовних вимог посилалися на те, що запровадження вказаного міжнародного іспиту фактично позбавляє студентів можливості підготуватися до подібного тестування, оскільки відсутні відповідні освітні програми та стандарти.

Як слідує зі змісту п. 9 Порядку міжнародний іспит з основ медицини проводиться у два етапи згідно з додатком. Структура, зміст та принципи проведення такого іспиту є єдиними для усіх країн, які його використовують, та розроблені експертною комісією іноземної агенції з оцінки якості рівня знань здобувачів. (п. 9 Порядку).

Систему ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямків «Медицина» і «Фармація» у вищих навчальних закладах впроваджено відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я № 251 від 14.08.1998.

Наказом Міністерства охорони здоров`я № 7 від 15 .01.1999 при Міністерстві охорони здоров`я створено Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація», який здійснює оцінку контролю з оцінки якості підготовки фахівців у галузі охорони здоров`я, в тому числі щодо проведення міжнародного іспиту IFOM, яка міститься на сайті вказаної установи, а відтак, твердження позивачів щодо відсутності стандартів для підготовки до іспиту спростовуються загальновідомою інформацію.

Отже, з вищевказаного слідує, що починаючи з 1999 року Центр тестування є єдиною організацією, уповноваженою Міністерством охорони здоров`я на проведення ліцензійних інтегрованих іспитів, в тому числі на проведення міжнародного іспиту з основ медицини.

Згідно вимог абзацу 3 пункту четвертого міжнародний іспит з основ медицини проводиться Центром тестування при МОЗ із залученням іноземної агенції з оцінки якості рівня знань здобувачів на умовах договору між Центром тестування при МОЗ та іноземною агенцією з оцінки якості рівня знань здобувачів.

Суд звертає увагу, що Міністерством охорони здоров`я на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 334 було прийнято наказ 19.02.2019 № 419, зареєстрований Міністерстві юстиції України від 20.03.2019 № 279/33250, яким затверджено порядок, умови та строки розроблення і проведення єдиного державного кваліфікаційного іспиту та критеріїв оцінювання результатів. Вказаним наказом розроблення іспиту «КРОК» та іспиту з англійської мови професійного спрямування здійснює Центр тестування при МОЗ.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування абзацу 3 пункту четвертого Порядку та як наслідок абзацу першого пункту 9 Порядку та абзацу третього пункту 11.

Щодо посилання позивача на запровадження Кабінетом Міністрів України міжнародного іспиту з основ медицини як такого, що не базується на результатах виконання індивідуальних навчальних планів контролю і як наслідок порушення вимог ст. 6 Закон України «Про вищу освіту», то слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 01.06.2017 № 600 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 21.12.2017 № 1648) схвалено методичні рекомендації щодо розроблення стандартів вищої освіти.

Заклад вищої освіти або наукова установа на підставі освітньої програми (ОП) за кожною спеціальністю розробляє навчальний план, який визначає: - перелік та обсяг навчальних дисциплін у кредитах ЄКТС; - послідовність вивчення дисциплін; - форми проведення навчальних занять та їх обсяг; - графік освітнього процесу; - форми поточного і підсумкового контролю.

На основі навчального плану у визначеному закладом вищої освіти порядку розробляються та затверджуються індивідуальні навчальні плани студентів, що мають містити, у тому числі, обрані здобувачами вищої освіти навчальні дисципліни.

Згідно п. 5 наказу заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми розробляє навчальний план, що визначає перелік та обсяг освітніх компонентів у кредитах ЄКТС, їх логічну послідовність, форми організації освітнього процесу, види та обсяг навчальних занять, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю, що забезпечують досягнення здобувачем відповідного ступеня вищої освіти програмних результатів навчання.

На основі навчального плану у визначеному закладом вищої освіти порядку для кожного здобувача вищої освіти розробляються та затверджуються індивідуальні навчальні плани на кожний навчальний рік. Індивідуальний навчальний план формується за результатами особистого вибору здобувачем вищої освіти дисциплін в обсязі, не меншому за встановлений цим Законом, з урахуванням вимог освітньої програми щодо вивчення її обов`язкових компонентів. Індивідуальний навчальний план є обов`язковим для виконання здобувачем вищої освіти.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 34 Закону №1556-VI керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень забезпечує виконання фінансового плану (кошторису), укладає договори.

Отже, з вищевикладеного слідує, що саме на заклади освіти покладено обов`язок приводити свої локальні акти, в тому числі навчальні плани, до законодавчих вимог, тому, питання щодо внесення змін до індивідуальних планів та включення в них нововведеного підсумкового контролю покладено саме на навчальні заклади та є їх беззаперечним обов`язком, а відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими .

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування абзацу тринадцятого пункту 2 Порядку, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 53 Конституції України громадяни мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Так, згідно п. 13 Порядку у разі нескладання будь-якого з компонентів кваліфікаційного іспиту здобувач має право повторно скласти іспит не більше одного разу. Повторне складання іспиту допускається протягом одного року з дня проведення першого іспиту.

Витрати на повторне складання будь-якого з компонентів кваліфікаційного іспиту покладаються на здобувача.

Центр тестування при МОЗ, екзаменаційна комісія з проведення практичного (клінічного) іспиту забезпечують однаковий рівень складності завдань під час першого та повторного складання іспитів.

У разі повторного нескладання будь-якого з компонентів кваліфікаційного іспиту особа вважається такою, що не виконала індивідуальний навчальний план та відраховується відповідно до пункту 4 частини першої статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Так, позивачі на обґрунтування власних позовних вимог посилалися на те, що підстави для відрахування здобувача вищої освіти передбачені ст.46 Закону України «Про вищу освіту», вони є вичерпними та такими, що не підлягають розширеному тлумаченню. Окрім того, посилання в оскаржуваній постанові на те, що відрахування здійснюється відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 46 Закону України "Про вищу освіту" є протиправним, оскільки випадки відрахування визначаються саме нормами закону, а не підзаконного нормативно-правового акту.

Підстави відрахування здобувача вищої освіти передбачені ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

У відповідності до вимог частини 1 Закону №1556-VI підставою для відрахування здобувача вищої освіти є, зокрема, інші випадки, передбачені законом.

Статтею 62 Закону №1556-VI передбачені права осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, зокрема, особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на поновлення навчання у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно частини 1 статті 63 Закону №1556-VI особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

При цьому, академічна доброчесність - сукупність етичних принципів та визначених Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими законами України правил, якими мають керуватися учасники освітнього процесу під час навчання, викладання та провадження наукової (творчої) діяльності з метою забезпечення довіри до результатів навчання та/або наукових (творчих) досягнень (п.1-1 ч.1 Закону).

Згідно частини 3 статті 46 Закону №1556-VI особа, відрахована з вищого навчального закладу до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу вищого навчального закладу.

Частиною 5 Закону №1556-VI визначено, що порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Зокрема, Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також надання їм академічної відпустки затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 18.01.2018 №54.

Щодо посилання позивачів на п.6 ч. 1 ст. 46 Закону №1556-VI, то суд звертає увагу, що словосполучення «інші випадки, передбачені законом» за своїм обсягом та змістом слід розуміти ширше.

Слід навести також висновок Конституційного Суду України наявний у рішенні від 03.10.1997 року № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) де суд установив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили.

Заслуговує уваги позиція Європейського суду з прав людини щодо поняття "закон", яка викладена у рішенні від 23.06.1995 у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (заява № 18139/91).

Суд зауважив, що "Під терміном "закон" […] слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності". "Закон" повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія".

Нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування (п. 1.4. Наказу Міністерства Юстиції України "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів" від 12.04.2005 N 34/5)).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що видами нормативно-правових актів є закони та підзаконні нормативно-правові акти, а відтак, відсилочна в абз.4 п. 13 норма на п. 6 ст. ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» не може вважатися звуженням прав позивачів на здобування освіти.

Крім того, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, а також підтверджено учасниками справи, що у період з 1 по 3 липня 2019 року студентами 3 курсу , в тому числі тими, які є здобувачами освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст було складено міжнародний іспит з основ медицини, як обов`язковий компонент єдиного державного кваліфікаційного іспиту.

Також, третя особа у судовому засіданні по суті повідомила суд, що на засіданні робочої групи Міністерства охорони здоров`я України було прийнято рішення, що за результатами оцінки міжнародного іспиту з основ медицини (IFOM 2019), яке відбулося вперше, всіх студентів, які з`явились і складали іспит переведено до 4 курсу без відрахування. Вказані обставини не заперечувалися позивачами, зокрема останні підтвердили факт їх переведення до 4 курсу, що у свою чергу свідчить про те, що оскаржуваним п. 13 Порядку не було порушено прав позивачів, а відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Суддя І.П. Васильченко

Суддя Н.Г. Вєкуа