Справа № 300/1647/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2020 р. справа № 300/1647/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1
представника відповідача Боберського Р.П.
представника третьої особи Марціса Б.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
09.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження згідно із правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 24.07.2020 о 14:00 та залучено Івано-Франківський обласний військовий комісаріат до участі в адміністративній справі №300/1647/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та витребувано у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження № 62209268, а у позивача копії додатків до заяви ОСОБА_1 від 11.06.2020 адресованої старшому державному виконавцю ВПВР управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Баберському Р.П. (а.с.22-23).
Представник третьої особи скористався правом надання письмових пояснень, в яких зазначив, що відповідно до п. 2.8.7. Інструкції з діловодства у ЗСУ, затвердженої наказом ГШ ЗСУ № 124 від 07.04.2017, керівник структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 наділений повноваженнями щодо підписання витягу із форми № 13 Розрахунково-платіжної відомості № 03/1. Зазначив про відсутність визначення конкретної суми індексації у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 № 300/1895/19 та вважає законною постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з мотивів наведених у позовній заяві.
Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив та надав копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 62209268. Суду пояснив, що при прийнятті оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження взято до уваги не тільки доводи боржника викладені ним у заяві від 10.06.2020 та подані ним витяг форми №13 за березень 2020 та відомість розподілу витрат, але й заяву стягувача від 15.06.2020, в якій останній підтвердив виконання рішення суду в добровільному порядку шляхом виплати 19 351,29 грн. індексації та долучив довідку-розрахунок сум індексації видану йому боржником. Звернув увагу суду на відсутність визначення суми індексації у рішенні суду №300/1647/20 на примусове виконання якого відкрито виконавче провадження, тому вважає, що у відповідача відсутні повноваження та можливість самостійно здійснювати розрахунок сум індексації чи перевіряти її правильність. Вважає, що підстави до скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.
Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав подані ним письмові пояснення. Просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши подані суду письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.
Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.
Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Розглянувши справу за правилами статті 287 КАС України, судом встановлено наступне.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боберського Р.П. від 29.05.2020 відкрито виконавче провадження ВП №62209268 з виконання виконавчого листа №300/1895/19 виданого 21.02.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Івано-Франківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 з урахуванням раніше виплачених сум. Вказаною постановою також зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.10-11).
ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 10.06.2020 №1/212, що зареєстровано 15.06.2020 органом примусового виконання рішень, повідомив відповідача, про добровільне виконання виконавчого листа №300/1895/19 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом по заяві ОСОБА_1 , та просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження, на підтвердження чого долучив:
- витяг форми №13 розрахунково-платіжна відомість № 03/1 за березень 2020 за підписом начальника відділу фінансового забезпечення, підполковника ОСОБА_2 ;
- відомість розподілу виплат ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.03.2020.
26.06.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боберським Р.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62209268 мотивовану виконанням рішення суду боржником (а.с.16-17).
Вважаючи протиправною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Івано-Франківськ) Боберського Р.П. від 26.06.2020 ВП №62209268 про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі по тексту також - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює - судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчими листами, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Згідно з частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Отже, з наведеного слідує висновок, що у разі виконання в повному обсязі рішення, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження, таке виконавче провадження підлягає закриттю.
Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2020 в рамках виконавчого провадження ВП №62209268.
Щодо посилань відповідача на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про точну суму виплаченої індексації грошового забезпечення, та виплачена сума є недостатньою, оскільки відповідно до аудиторської довідки-розрахунку від 10.06.2020 недоплата сум індексації за період лютого 2015 по лютий 2018 становить 6979,18 грн, суд зазначає наступне.
Частинами 2, 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Вирішуючи питання, чи було фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, суд зазначає, що відповідно до виконавчого листа зобов`язано Івано-Франківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 з урахуванням раніше виплачених сум
Відтак, саме на Івано-Франківський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України покладено обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.
Суд звертає увагу позивача на те, що, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 по справі №300/1895/19 не визначено чіткої суми такої індексації.
В зв`язку із наведеним суд дійшов висновку, що правильність та повнота нарахування та виплати індексації не можуть бути перевірені державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, оскільки державний виконавець позбавлений будь-якої можливості поставити під сумнів правильність обрахунку суми індексації, оскільки така сума відсутня у виконавчому документі.
За таких обставин, суд вважає, що повідомлення боржника від 15.06.2020 про нарахування та виплату індексації, та підтвердження зазначеної обставини стягувачем у заяві поданій відповідачу 15.06.2020, як і зазначено у виконавчому документі, є достатньою підставою для державного виконавця до висновку про фактичне повне виконання судового рішення.
Окрім цього, слід зазначити, що непогодження ОСОБА_1 із розміром індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019, що підлягає виплаті останньому, свідчить про виникнення нових спірних правовідносин, відмінних від спору, який вирішений судом в межах справи №300/1895/19, що не позбавляє права позивача на звернення до суду із позовною заявою в загальному порядку, предметом розгляду якої буде оспорювання суми виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2015 по 31.07.2019 проведеної Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на викладене, суд вважає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боберського Р.П. від 26.06.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №62209268 є правомірною та не підлягає скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішення вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
відповідач: відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76000);
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.