Справа № 460/1377/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1377/20 пров. № А/857/6896/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дудар О.М.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Рівному 30 квітня 2020 року, повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року, у справі №460/1377/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: форми «С» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 14 410,40грн; форми «ПС» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00 грн., зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем видаткові накладні від 10.12.2018 №934, від 23.07.2018 №1901, від 06.08.2018 №471, від 26.03.2018 №2228, від 30.08.2019 МР00074108, від 18.10.2018 №1841 не відповідають вимогам до первинних документів, встановленим частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV, а саме: не містять такого обов`язкового реквізиту, як особистий підпис або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції - отримувала доставлений товар (алкогольні напої). Суд першої інстанції вказав, що факт наявності видаткових накладних не підтверджує факту ведення позивачем обліку товарних запасів у встановленому порядку, будь-яких інших доказів ведення такого обліку (книги обліку доходів і витрат, тощо) позивачем суду не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що видаткові накладні, що підтверджують факт придбання товарів, зазначених в акті зняття залишків алкогольних напоїв станом на 23.01.2020, знаходились в м.Рівне за реєстрацією платника податків для підготовки та подачі річної фінансової звітності. Скаржник зазначає, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції. Скаржник вказує, що надані копії видаткових накладних, якими підтверджено ведення обліку товарів, зазначених в акті зняття залишків алкогольних напоїв станом на 23.01.2020, безпідставно не взяті до уваги відповідачем, такі дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Вважає, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального права, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Скаржник подав клопотання про розгляд справи без участі, відповідач явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер запису - 2 608 НОМЕР_2 ), з 06.03.2018 перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків. Основним видом діяльності за КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

На підставі ліцензії від 20.03.2019 №1900647 ОСОБА_2 здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

23.01.2020 головними державними ревізорами-інспекторами Головного управління ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у господарській одиниці - магазині «База», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 Дубровиця, Рівненська область. Перевірку проведено в присутності продавця ОСОБА_3 .

За наслідками перевірки 23.01.2020 складено акт (довідку) фактичної перевірки за реєстраційним №111/17-00-05-04-13/, згідно з яким перевіркою встановлено порушення встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та/або зберігання, а саме: на момент перевірки в магазині «База» ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відсутні документи на придбання товарів та будь-які інші облікові документи на суму 7205,2 грн. згідно акту зняття залишків алкогольних напоїв від 23.01.2020, який додано на окремому аркуші. Зроблено висновок про порушення: п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР; - ст.44 Податкового кодексу України (а.а.с.6-10).

ОСОБА_2 надав заперечення до акта перевірки від 23.01.2020 №111/17-00-05-04-13/, вказавши, що накладні, що підтверджують факт придбання товарів, визначених в акті зняття залишків алкогольних напоїв станом на 23.01.2020, знаходились в м.Рівне за реєстрацією платника податків для підготовки і подачі річної фінансової звітності. До заперечення додано копії: виписки з ЄДР від 06.03.2018, акта №3146 введення в експлуатацію РРО від 13.03.2018, довідки №12397 про опломбування РРО від 13.03.2018, реєстраційного посвідчення № від 14.03.2018 та видаткові накладні на придбання товарів.

За наслідками розгляду заперечень, Головним управлінням ДПС у Рівненській області висновки акта перевірки від 23.01.2020 №111/17-00-05-04-13/ залишені без змін (а.а.с.16-18).

За результатами проведеної перевірки, на підставі акта від 23.01.2020 №111/17-00-05-04-13/ Головним управління ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення: форми «С» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 14 410,40 грн (а.с.12); форми «ПС» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00грн. (а.с.14).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з положеннями статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Податкове повідомлення-рішення від 11.02.2020 №4 винесено у зв`язку з порушенням, на переконання контролюючого органу, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Так, пунктом 12 статті 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №265/95-ВР) встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації.

Підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та/або зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром).

Облік таких товарів, за правилами пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР повинен здійснюватися на складах та/або за місцем їх реалізації.

Оскільки у розділі V Закону №265/95-ВР передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону, тому застосування санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР можливе до суб`єкта господарювання, який не облікував товар та реалізував його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операції.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, відповідно до статті 3 якого бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

До первинних документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать накладні та товарно-транспортні накладні, такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів.

Відповідно до положень статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що пункт 12 статті 13 Закону №265/95-ВР передбачає альтернативні форми ведення обліку товарних запасів, а саме: облік товарних запасів на складах; облік товарних запасів за місцем їх реалізації; облік товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації, і разом з цим, не містить імперативного припису щодо обов`язкового обліку товарних запасів виключно за місцем їх реалізації.

Таким чином, фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону №265/95-ВР, може бути застосована до суб`єкта господарювання лише у тому випадку, коли такий не веде обліку товарів загалом.

Водночас, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не вказує на неналежне ведення обліку товарних запасів на складі магазину і за місцем їх реалізації, та не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону №265/95-ВР.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 квітня 2020 року (справа №803/1676/16).

Згідно з актом фактичної перевірки від 23.01.2020 №111/17-00-05-04-13/ інспекторами встановлено відсутність облікових документів за місцем реалізації на момент проведення перевірки на товари, що зазначені в акті перевірки та акті зняття залишків. Як наслідок, встановлено реалізацію товарів (алкогольної продукції), які не обліковані належним чином, на загальну суму 7205,2 грн.

Згідно з поясненнями продавця ОСОБА_3 , внесеними у акт зняття залишків 23.01.2020, накладні на товари, які зазначені в акті, що фактично знаходяться в реалізації в магазині «База» м.Дубровиця, вул.Поштова, буд.9, знаходяться у підприємця вдома.

Водночас, при поданні заперечень на акт перевірки позивач на підтвердження походження алкогольних напоїв надав копії видаткових накладних від 10.12.2018 №934, від 23.07.2018 №1901, від 06.08.2018 №471, від 26.03.2018 №2228, від 30.08.2019 МР00074108, від 18.10.2018 №1841 від 15.10.2018 та №508142 від 07.11.2018.

Суд першої інстанції, беручи до уваги твердження позивача та зауваження продавця, зафіксовані в акті фактичної перевірки, щодо знаходження накладних у підприємця, а також факт подання видаткових накладних відповідачу одночасно із запереченнями на акт перевірки, зазначив, що такі не відповідають вимогам до первинних документів, встановленим частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV, а саме: не містять такого обов`язкового реквізиту, як особистий підпис або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції - отримувала доставлений товар (алкогольні напої).

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, є помилковими, оскільки частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, законодовчо встановлена альтернатива ідентифікації особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції: або особистий підпис, або інші дані.

Долучені до матеріалів справи копій зазначених видаткових накладних містять відомості щодо покупця - ОСОБА_2 , договорів на підставі яких здійснено поставку товару, а також адресу доставки : магазин «База» (м.Дубровиця, вул.Поштова,9).

При цьому, відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 9 Закону №996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Окрім того, пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

До апеляційної скарги скаржником долучена копія книги обліку доходів і витрат, якою, разом з поданими первинними бухгалтерськими документами, можливо підтвердити ведення обліку товарних запасів.

За таких обставин, враховуючи, що податковим законодавством не передбачено норми, яка зобов`язує фізичну особу-підприємця зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг), закон допускає ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації та не містить чіткого та однозначного визначення місця знаходження (зберігання) первинних облікових документів на товар, а відсутність прихідних накладних на місці реалізації товарів не підтверджує відсутності обліку товарів загалом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем належним чином ведеться облік товарних запасів в порядку, встановленому законодавством, контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не враховано усіх обставин, що склались та мали значення для прийняття таких, а тому податкові повідомлення-рішення: форми «С» від 11.02.2020 №4 та форми «ПС» від 11.02.2020 №4 винесено протиправно, такі підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Статтею 72 ПК України визначено види інформації, яка використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу.

Згідно з статтею 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Порядок ведення органами Державної податкової служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджено Наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016, (далі - Порядок №422) відповідно до якого інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Розділом ІІ «Інтегрована картка платника» Порядок ведення інтегрованої картки платника вказаного Порядку встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Таким чином, метою відкриття та ведення органами ДПС особових рахунків за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, є облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Такий облік за своєю юридичною природою не є тими діями суб`єкта владних повноважень, які породжують для платників податків будь-які правові наслідки.

Водночас, відповідно до Розділ V «Перенесення до ІКП визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи сум грошових зобов`язань, податкових, митних та інших платежів та методи контролю відповідності показників результатів контрольно-перевірочної роботи даним ІКП» 4. Відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП Порядку №422 працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему органів ДФС з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, зокрема, з інформації з рішення суду, прийнятого по суті - статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано»). У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку»/ «Вручено, судовий розгляд»/ «Анульовано» при частковому скасуванні.

Отже, саме по собі рішення суду, яким скасовано податкові повідомлення-рішення: форми «С» від 11.02.2020 №4 та форми «ПС» від 11.02.2020 №4 є підставою для зміни статусу таких в інтегрованій картці платника та не потребує встановлення додаткового зобов`язання контролюючому органу, а тому вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог та правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття таких.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 840,80 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №0.0..1 від 27.02.2020 та 1261,20 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.05.2020.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №460/1377/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: форми «С» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 14410,40грн; форми «ПС» від 11.02.2020 №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510,00грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області (місцезнаходження: вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №0.0..1 від 27.02.2020, та 1261,20 грн. (тисячі двісті шістдесят одну гривню двадцять копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.05.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 22.07.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України