Справа № 380/3071/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3071/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Підлісної Мар`яни Миронівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами, враховуючи уточнену позовну заяву :

- визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №082582 складений 13 квітня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Підлісною Мар`яною Миронівною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 квітня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Підлісною Мар`яною Миронівною складено терміновий заборонний припис серія АА № 282582 стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із скоєнням домашнього насилля шляхом психологічного тиску на дружину - ОСОБА_3 . Згідно даного припису, позивача зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 з 15 год. 26 хв. 13.04.2020 до 15 год. 26 хв. 23.04.2020. Терміновий заборонний припис винесений посадовою особою управління патрульної поліції у Львівській області, сержантом поліції Підлісною М.М. без дотримання вимог законодавства, без встановлення та перевірки обставин викладених у заяві ОСОБА_2 , а тому такий є незаконним, оскільки відповідачем не перевірено фактичні дані, тобто не вчинено дій для врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачі правом на подання відзиву передбаченим статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України не скористалися, свою позицію стосовно позову не висловили. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 20 травня 2020 року отримали.

Відтак суд у відповідності до приписів п. 5 ст. 162 КАС України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

На адресу суду надійшло клопотання представника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про виключення інспектора управління Підлісну М.М. з числа учасників у справі.

Ухвалою суду від 20.07.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача.

Третя особа не подала суду пояснення, щодо обставин справи.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, що зареєстрований 23.05.2013, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та від 26.07.2013 (а.с.19) та свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.20) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно долученого до матеріалів справи Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1597962 (а.с.21), ОСОБА_1 власник квартири АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності - договір довічного утримання р.№2121 від 11.09.2003 (а.с.22-23).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №856 від 06.05.2020 Франківської Райадміністрації відділу житлового господарства ЛКП «Вулецьке» (а.с.33) ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , та є її власником.

13 квітня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Підлісною Мар`яною Миронівною складено терміновий заборонний припис серія АА № 282582 стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із скоєнням домашнього насилля шляхом психологічного тиску на дружину - ОСОБА_3 .

Згідно даного припису, ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, ОСОБА_2 з 15 год. 26 хв. 13.04.2020 до 15 год. 26 хв. 23.04.2020 (а.с.7).

Позивач вважає, що рішення відповідача прийняте стосовно нього з порушенням законодавства України, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11.3 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229 від 07.12.2017 (далі - Закон №2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №2229 встановлено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Стаття 10 Закону №2229 відносить до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству зокрема 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; 6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії. Уповноважені підрозділи органів Національної поліції України здійснюють повноваження у сфері запобігання та протидії домашньому насильству з урахуванням міжнародних стандартів реагування правоохоронних органів на випадки домашнього насильства та оцінки ризиків.

В даному випадку, відповідач 2 наділений владними управлінськими функціями щодо розгляду поданих згідно з Законом №2229 заяв, та вжиття, за наслідком їх розгляду, відповідних заходів, а тому даний спір носить публічно-правових характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до статті 1 Закону № 2229 терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний, захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення, домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника" від 01.08.2018 №654 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2018 за № 965/32417 (далі - Порядок № 654) терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Відповідно до розділу II Порядку №654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Відповідно до статті 25 Закону № 2229 та п. 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти "так", "ні", "без відповіді" / "невідомо". Питання стосуються безпосередньо безпеки постраждалої особи: чи кривдник погрожував її вбити, чи застосовував фізичне насильство, чи перебував кривдник у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (має алкогольну чи наркотичну залежність) та ін.

Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді "Без відповіді/Невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні - терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Проте, вищенаведені положення Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язують відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування щонайменше здійснити перевірку відповідної інформації.

Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження вжиття заходів з боку уповноважених органів Національної поліції України щодо здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для винесення заборонного припису.

При цьому, відповідачем 2 при винесені оскаржуваного припису не надано до суду як доказів на підтвердження вжиття заходів щодо перевірки обставин допущення ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 домашнього насильства шляхом психічного тиску та відповідачем не зазначено в якому вигляді таке відбулося.

Матеріали справи не містять доказів / інформації стосовно того, хто є ініціатором конфлікту, яким чином та ким було повідомлено в органи Національної поліції України щодо наявності конфлікту між подружжям, а тому неможливо достеменно стверджувати, що конфлікт вчинено саме з ініціативи позивача.

При цьому суд зазначає, що терміновий заборонний припис виноситься органами поліції стосовно кривдника, тобто його особу має бути встановлено в ході відповідної перевірки.

Також слід зазначити, що наявність постійних конфліктних ситуацій між подружжям, не є беззаперечним доказом, що кривдником у цих відносинах виступає жінка. Дані обставини мають бути встановлені органами поліції з урахуванням отриманих пояснень від обох сторін конфлікту та підтверджуватись відповідними доказами.

Більше того на адресу суду не надійшли пояснення щодо обставин даної справи, від третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , дружини кривдника.

Разом з тим, відповідачем також не враховано положення постанови КМ України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та той факт, що позивач проживає та зареєстрований у власній квартирі, яку згідно оскаржуваного припису змушений був залишити 13.04.2020 по 23.04.2020, в період карантину.

Доказів того, що позивач мав можливість проживати у період запровадженого карантину у іншому житлі відповідачем не надано.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 25 Закону № 2229 та п. 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Однак відповідачами жодним чином не обгрунтовано застосування до позивача заборонного припису у вигляді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи під час запровадження карантину та необгрунтовано неможливості застосувати припис у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, врахувавши в такому разі запровадження в Україні карантину та заклики влади до людей залишатися у домівках та без потреби не залишати місця проживання.

Суд звертає увагу на необхідність забезпечення обґрунтованого, належного співвідношення між цілями і засобами правового впливу. Саме у наявності розумного співвідношення між метою та засобами її досягнення є суть принципу пропорційності. Вибрані засоби, що повинні забезпечувати досягнення мети, і шкода для тих, чиї інтереси порушуються, повинні бути пропорційними отриманому в публічних інтересах позитивному результату.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що цей принцип пов`язаний насамперед із проблемою правомірностей обмежень прав людини. Завдяки діяльності суду в праві Конвенції щодо кожного з прав людини склалися критеріх припустимого втручання держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він набуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так і індивідуально-правових заходів. Так, незалежно від конкретних формулювань обмежень прав людини, при оцінці їхної правомірності та виправданості Суд послідовно вирішує чотири групи питань:

Чи було передбачене законом те обмежання (втручання), що заперечується; чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у конвенції; чи було воно необхідним у демократичному суспільстві; чи було воно розмірним до тієї правової мети, яка досяглась.

При встановлені обмежень має зберігатися сутність суб`єктивного громадянського права, що здійснюється на розсуд особи, якщо це не йде у розріз з важливими суспільними інтересами та правами інших уповноважених осіб.

Вимога мінімальності державно-правового впливу на суспільні відносини означає, що засоби повинні бути якнайменш обтяжливими для суб`єктів права. В умовах правової держави заборона надмірного державного втручання у свободу особи розглядається як аксіоматична вимога: держава має право обмежувати право людини тільки тоді, коли це дійсно необхідно, і тільки в такому обсязі, в якому її заходи будуть співмірними з поставленою метою. Іншими словами, у цій сфері проголошується і діє принцип пропорційності (розмірності, адекватності).

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що сержантом поліції управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Підлісною Мар`яною Миронівною при складанні під час запроведженого карантину термінового заборонного припису серії АА №082582 від 13 квітня 2020 року не було дотримано вимог передбачених Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", не здійснено перевірку відповідної інформації, припис винесено без дотримання принципу пропорційності та за відсутності підтвердження відповідних підстав, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Для належного захисту прав позивача суд вважає, за необхідне визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис серії АА №082582 від 13 квітня 2020 року.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем 2 не доведено правомірності своїх дій та складання термінового заборонного припису серії АА №082582 від 13 квітня 2020 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису серії АА №082582 складеного 13 квітня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Підлісною Мар`яною Миронівною.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь позивача з Департаменту патрульної поліції, за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 840,80.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №082582 складений 13 квітня 2020 року сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Підлісною Мар`яною Миронівною.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3; ), за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.07.2020.

Суддя Коморний О.І.