Справа № 160/7079/20
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Справа № 160/7079/20
30.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з дати звернення 14.11.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачу протиправно відмовлено у перерахунку пенсії та не взято до уваги довідку про його заробітну плату, що видана ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» 18.05.2006 року, оскільки така довідка складена у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 в редакції, що діяла на момент видачі такої довідки. Також, зазначає, що робота на даному підприємстві у період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року підтверджується трудовою книжкою, а відсутність первинних документів ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика», у зв`язку з його ліквідацією, не залежить від волі позивача і не може бути підставою для обмеження конституційного права на соціальний захист, у зв`язку з досягненням пенсійного віку.
Крім того, у позові було зазначено клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2020р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
12.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивач до заяви про призначення пенсії додав довідку про заробітну плату № 275 від 18.05.2006 року видану ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика», за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року, але вказана довідка не відповідає Додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Вказує, що перевірити первинні документи, на підставі яких видана довідка про заробітну плату, у відповідача немає можливості, оскільки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» ліквідовано 20.03.2012 року. Також, зазначає, що архівним управлінням департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпропетровської міської ради надана архівна довідка про заробітну плату №03-44/В-1037 від 22.10.2019 року стосовно ТОВ «Укрчорметавтоматика» за період з 01.01.1998 року по 31.12.2003 року. Документи в архівній установі за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року відсутні. Також, у відзиві зазначено, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із даним позовом.
23.07.2020 року ухвалою суду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено такий строк.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 26.07.2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
14.11.2019 року позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії за віком з урахуванням довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року.
До вказаної заяви були долучені:
- довідка ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року;
- довідка ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» від 14.03.2007 року за №11 про перейменування підприємства;
- архівна довідка Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 22.10.2019 року за №03-44/В-1037 про заробіток за період з 1998 року по 2003 рік.
Листом від 22.11.2019 року №473/03.7-22 відділ з питань перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відповідь на заяву від 14.11.2019 року повідомив, що надана для перерахунку пенсії довідка про заробітну плату № 275 від 18.05.2006 року, видана ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року не відповідає додатку 1 в редакції Постанови Пенсійного фонду №13-1 від 07.07.2014 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №13-2 від 30.07.2015 року.
Враховуючи вищевикладене, зазначив Пенсійний орган, для здійснення перерахунку по заробітній платі немає законних підстав.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують право на належний рівень пенсійного забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 вищезазначеного Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Згідно з частини першої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IVврегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку), затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Із аналізу зазначених положень діючого законодавства вбачається, що підставою для проведення розрахунку пенсії згідно ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV на основі довідки про заробітну плату, є підтвердження відомостей про таку заробітну плату додатковою інформацією - первинними чи іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату тим підприємством, де працював заявник.
Відсутність на підприємстві первинних документів, на підставі яких можна встановити повноту та достовірність нарахування заробітної плати, потребує застосування окремого механізму визначення розміру заробітної плати, спрямованого на захист прав особи, яка з незалежних від неї причин не може підтвердити розмір своєї заробітної плати для обчислення пенсії.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , 21.11.1984 року був прийнятий на посаду водія 1 класу в Арендное предприятие ПО «Укрчерметавтоматика» (відповідно до довідки від 14.03.2007 року №11 остання назва Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика») та пропрацював на даному підприємстві до 30.09.2007 року.
З метою врахування при призначенні пенсії, отриманої заробітної плати за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» видало позивачу довідку №275 від 18.05.2006 року про розмір заробітної плати за 1993-1997 роки.
Водночас, у зв`язку з не відповідністю вказаної довідки додатку 1 в редакції Постанови Пенсійного фонду №13-1 від 07.07.2014 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №13-2 від 30.07.2015 року та неможливістю підтвердження довідки первинними документами, відповідач листом від 22.11.2019 року №473/03.7-22 повідомив позивачу, що для здійснення перерахунку пенсії немає законних підстав.
Суд не погоджується з такими доводами відповідача та зазначає наступне.
Згідно абз. 2 ч.3 п. 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Судом встановлено, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії видана ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» за № 275 від 18.05.2006 року за період роботи з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року, яка подавалась позивачем для перерахунку пенсії, видана за формою Додатку 1 до пункту 7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій», відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на момент видачі такої довідки).
Посилання Пенсійного фонду у відмові про перерахунок пенсії на те, що в архівній довідці Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 22.10.2019 року за №03-44/В-1037, яка додавалась до заяви про перерахунок, вказано про відсутність документів за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року, суд вважає безпідставними, оскільки в тексті вказаної довідки, яка долучена до позову, така інформація не зазначена.
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, відповідачем жодних дій, спрямованих на отримання відповідних документів, на підтвердження отримання позивачем заробітної плати в ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» за період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року, не вчинялося.
Разом з тим, згідно архівної довідки Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 13.02.2020 року за №03-44/В-34, яка отримана позивачем після відмови у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 підтверджено стаж роботи і заробіток за період з листопада 1992 року по грудень 1993 року, за 1995 та 1996 роки. При цьому, зазначено що особові рахунки по заробітній платі працівників за 1990 рік жовтень 1992 року, та за 1994, 1997 роки на державне зберігання до архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради не надходили.
При цьому, в трудовій книжці позивача містяться наступні записи:
«15. 02.11.1992 переведен водителем автомобиля І кл. в хозяйственный отдел.;
16. Днепропетровское предприятие ПО «Укрчорметавтоматика» реорганизовано в Днепропетровское коллективное ПТП «Укрчорметавтоматика»
17. 22.06.1999 - переведен водителем автомобиля І класса на участок механизации.»
Таким чином, в період з 01.01.1993 року по 31.12.1997 року позивач місця роботи не змінював.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи та період роботи, є трудова книжка.
Тобто, період, за який надана довідка про заробітну плату підтверджується записами в трудовій книжці.
Також, на підставі пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Таким чином, за приписами п.2.10 Порядку особові рахунки належать до первинних документів, на підставі яких може бути видана довідка про заробітну плату для призначення пенсії.
При цьому суд враховує, що ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі. Водночас, коли підприємство надало необхідні довідки про заробітну плату, вказало джерело цих даних - особові рахунки, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження особових рахунків, платіжних відомостей, а у разі втрати - їх відновлення.
Як вбачається з довідки, виданої позивачу ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року, така видана на підставі особових рахунків за 1993-1997 роки. У довідці зазначена інформація про помісячну заробітну плату визначена на підставі належних первинних документів - особових рахунків по нарахуванню заробітної плати. Крім того, зазначена довідка від підписана керівником підприємства та головним бухгалтером та скріплена печаткою ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика».
Варто зазначити, що відповідач не надав жодного доказу про скасування спірної довідки або того, що записи в ній є такими, що не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням закону.
Отже, суд зазначає, що право особи на пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що довідка від № 275 від 18.05.2006 року про розмір заробітної плати позивача за періоди роботи 1993-1997 роки, видана у відповідності до вимог законодавства, а вказана у ній інформація, зазначена на підставі належних первинних документів - особових рахунків по нарахуванню заробітної плати.
Ні підставі вищевикладеного, позовна вимога про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_2 в здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з дати звернення 14.11.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року, суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Разом з тим, згідно ч.4 ст. 44 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Так, позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії 14.11.2019 року.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.11.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо-технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Судом встановлено, що позивачем при подачі даної позовної заяви заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправною відмови) та одну похідну від неї вимогу (про зобов`язання вчинити певні дії).
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами та доповненнями) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX установлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 гривень.
Отже, сума судового збору за заявлену позивачем вимогу немайнового характеру становить 840,80 грн. (0,4х2102,00 грн.), що свідчить про те, що позивачем було надмірно сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (1681,60 грн. - 840,80 грн.).
Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підстави вищевикладеного, враховуючи, що адміністративний позов задоволено, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 840,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Водночас, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, враховуючи вищенаведене судом, позивач має право на повернення судового збору у розмірі 840,60 грн. як внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Однак, станом на дату прийняття рішення відповідного клопотання від позивача до суду не надходило.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з п. 1 ч.3 та ч.4 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В позовній заяві наведений опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги:
- зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 850,00 грн.;
- підготовка (складання) та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви (8 годин роботи адвоката) 6100,00 грн.;
- підготовка та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду інших заяв по суті та процесуальних документів (5 годин роботи адвоката) 1050,00 грн.;
- витрати на професійну правничу допомогу адвоката щодо представництва у суді першої інстанції (примірна кількість засідань 3) 2000,00 грн.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, судом встановлено, що жодних інших заяв по суті та процесуальних документів, окрім позовної заяви, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не надходило, судові засідання не призначалися.
Також, відповідно до ч.7 ст. статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 30.04.2020 року у справі № 826/4466/18 на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
В якості єдиного доказу на підтвердження оплати гонорару адвоката клієнтом до позову долучено квитанцію банку від 26.06.2020 року, в якій в графі призначення платежу вказано: «Надходження готівки за платіжними картками. Оплата послуг адвоката від ОСОБА_1 », проте, як платником, так і отримувачем вказана ОСОБА_4 .
Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Проте, зі змісту договору про надання юридичної допомоги адвоката від 17.06.2020 року, ордеру серії ДП №______/047 від 30.06.2020 року, квитанції банку від 26.06.2020 року неможливо встановити що вони пов`язані з предметом саме даної справи.
Суд зазначає, що витрати на правову допомогу повинні бути співмірними, гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, витрати мають бути обґрунтованими, а документи, що підтверджують такі витрати, мають бути складені належним чином.
Суд звертає увагу на те, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.
Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі № 810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18.
Таким чином, враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, оскільки, представником позивача не надано доказів, що понесені витрати перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.11.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки ТОВ Дніпропетровське виробничо технічне підприємство «Укрчорметавтоматика» про заробіток для обчислення пенсії № 275 від 18.05.2006 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв