Справа № 400/1747/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 р. справа № 400/1747/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., розглянув у письмовому провадженні справу з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаприватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 35-А, м. Київ, 02002

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачатовариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал", вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, м. Київ, 04053

провизнання протиправними та скасування постанов від 16.12.2019 р., від 25.03.2020 р. ВП № 60886133

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (надалі відповідач або приватний виконавець), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" (надалі - ТОВ "Вердикт капітал"), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови відповідача за виконавчим провадженням № 60886133 про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2019 року та про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач порушив ст. 24 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", оскільки прийняв до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачу та не врахував, що місцем реєстрації та проживання позивача є м. Миколаїв.

Відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником рахунку та наявних на ньому коштів у ТОВ "Вердикт Капітал" у м. Києві. Вказані відомості були зазначені стягувачем у заяві про примусове виконання, а Закон України "Про виконавче провадження" не передбачає обов`язку виконавця перевіряти наявність грошових коштів/майна до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документа.

Позовна заява залишалась без руху в зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Судом відкрито провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 287 КАС України.

В судове засідання сторони не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

29.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 5945 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 89 780,18 грн. на користь ТОВ "Вердикт Капітал" (надалі - виконавчий напис, а. с. 57).

13.12.2019 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до відповідача з заявою про примусове виконання рішення, в якій вказано місце знаходження майна боржника м. Київ, рахунок № НОМЕР_1 у ТОВ "Вердикт Капітал" (а. с. 51).

Постановою від 16.12.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 60886133 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 29.11.2019 року № 5945 (а. с. 6), прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а. с. 4) та 25.03.2020 року прийнято постанову про арешт коштів боржника (а. с. 5).

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом України "Про виконавче провадження" випадках, приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: 1) за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Судом встановлено, що виконавчим округом відповідача є м. Київ. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.

Як вбачається з довідки про місце реєстрації проживання позивача від 06.02.2019 року, він з 22.08.1996 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 15).

Отже, місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 60886133 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач посилається на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових кошів на рахунку, відкритому в ТОВ "Вердикт Капітал", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кудрявський узвіс, 5 Б, що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює свою діяльність. Відповідач вказує, що даний картковий рахунок є майном у відповідності до листа-роз`яснення Міністерства юстиції України за № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року.

За визначенням ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (надалі Закон № 2346), платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 ст. 3 Закону № 2346 визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з п. 7.1 ст. 7 Закону № 2346, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Таким чином, наявність самого рахунку у банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

До відзиву відповідач надала копію заяви позивача про відкриття поточних рахунків в ПАТ "Альфа-Банк" від 14.09.2019 року, в якій міститься лише інформація про відкриття рахунку позивачем.

Відтак, наявність карткового рахунку у фінансовій установі, місцезнаходження якої зареєстровано у м. Києві, на думку суду, не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять доказів, що на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Альфа-Банк", а також ТОВ "Вердикт Капітал", знаходяться грошові кошти позивача, що б давало підстави вважати їх майном боржника.

Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів наявності таких коштів на картковому рахунку на момент відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Однак, відповідач, всупереч вищезазначеній нормі, при відкритті виконавчого провадження не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.

Лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.06.2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1, на який посилається відповідач, не спростовує вищевказаний висновок суду. Крім того, лист не має сили нормативного акту, отже, не може регулювати спірні правовідносини, в ньому надано оцінку правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за умови знаходження грошових коштів на рахунках боржника.

Щодо посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2018 року у справі № 905/3542/15, суд зазначає, що у вказаній справі предметом розгляду було визнання неправомірною постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, а виконавче провадження було відкрите з виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову, в якій був зазначений банківський рахунок. Також, у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам щодо рахунків юридичної особи у банку, тоді як у даній справі йде мова про рахунок фізичної особи у фінансовій установі за відсутності доказів, що на рахунку позивача обліковуються належні йому грошові кошти.

Таким чином, виконавче провадження № 60886133 відповідачем відкрито протиправно, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди та постанова про арешт коштів боржника, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Додатково суд звертає увагу, що у виконавчому написі вказано, що його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Згідно з статтею 87 Закону України від 02.09.1993 р. № 3425-ХІІ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (надалі Постанова № 1172).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 затверджений Постановою № 1172 Перелік був змінений, зокрема, доповнений пунктом 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Саме цей пункт вказаний у виконавчому написі.

Проте, постановою від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд визнав частково незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в тому числі в частині доповнення Переліку пунктом 2 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65037659).

Таким чином, з 22.02.2017 р. стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватись на підставі виконавчих написів.

Виконавчий напис, що був поданий відповідачу з заявою про примусове виконання рішення, був вчинений всупереч статті 87 Закону "Про нотаріат", а тому факт його подання відповідачу не міг бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

Однією із засад виконавчого провадження, як вказано у статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", є законність.

Викладені обставини свідчать про те, що примусове виконання приватним виконавцем виконавчого напису суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Враховуючи вищевикладене, маються підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивач сплатив в розмірі 2 522,40 грн. (а. с. 1, 30), а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 220,0 грн.

Позивач просить суд присудити йому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 220,0 грн. На підтвердження таких витрат ним подано витяг з договору про надання правової допомоги № 40 від 07.04.2020 р., укладений між ним та адвокатським бюро "Ольги ОСОБА_2 " в особі керуючого Проніної Ольги Олександрівни, меморіальний ордер від 09.04.2020 року на суму 1 300,0 грн., меморіальний ордер від 28.04.2020 року на суму 1 300,0 грн., квитанцію від 28.04.2020 р. на суму 620,0 грн., звіт про надану правову допомогу від 28.04.2020 року, ордер про надання правової допомоги позивачу, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 16-21).

Відповідно до ст. 134 ч. 5 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3 220,0 грн. є надмірною.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачу судові витрати в сумі 2 522,40 грн. судового збору та 1 000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (вул. Окіпної Раїси, 4 А, офіс 35 А, м. Київ, 02002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (вул. Кудрявський узвіз, 5 Б, м. Київ, 04053, ), задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 16.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60886133.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 16.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 60886133.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 25.03.2020 року про арешт коштів боржника ВП № 60886133.

5. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_3 Оксани Анатоліївни ( АДРЕСА_3 . Окіпної Раїси, 4-А, офіс 35-А, м. Київ, 02002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча гривень).

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя А. О. Мороз