Справа № 243/12729/19
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/166/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Дзержинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Семіряд І. В.

за участю секретаря Башинської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харків справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти ЗПП в місті Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Жукова Олега Олександровича про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2019 позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з зазначеним позовом. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2019 справу передано на розгляд Дзержинському районному суду м. Харкова.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 21.10.2019 патрульним поліцейським винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. позивач вважає дії інспектора протиправними, а постанова незаконною, винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач вказую, що після зупинки транспортного засобу, висловлення звинувачень у його бік, інспектора Жукова О.О. одразу виніс постанову, не розглянувши її по суті. У зв`язку з чим позивач просить визнати протиправними дії інспектора, скасувати постанову.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, також відповідачем подано відзив на позов.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Справа розглядається у відповідності до ч.3ст. 194 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи, вбачається, що 21.10.2019 поліцейським взводу 1 роти 3 БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області, було винесено постанову серії дПО18№701031 в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Як встановлено пунктом 7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР) жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів

Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП проїзд на заборонений сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

П. 2.1а ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення визначеного п.8.7.3 та 2.1а ПДР встановлені відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу ВоdуCam ПН 00047.

Наданим відповідачем та наявним в матеріалах справи відеозаписом факту адміністративного правопорушення підтверджується, що ОСОБА_1 було зупинено співробітниками поліції, він погодився, що проїхав на жовтий сигнал світлофору також ОСОБА_1 зазначив, що не має при собі посвідчення та технічного паспорту на автомобіль. Окрім того, з зазначено запису вбачається, що поліцейським було роз`яснено права ОСОБА_1 , а також ОСОБА_1 погодився з порушенням, яке йому також було роз`яснено поліцейським, після чого співробітник поліції повідомив ОСОБА_1 , що буде складати стосовно нього протокол за ст. 122 та ст. 126 КУпАП.

Суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, ВоdуCam ПН 00047, у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови.

Отже доводи позивача щодо тих обставин, що після зупинки його транспортного засобу інспектор одразу виніс постанову, спростовуються вищезазначеними доводами.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд зазначає, що у спірних відносинах предметом доказування є встановлення факту наявності або відсутності факту правопорушення в діях позивача п.12.4, п.2.1а ПДР .

Відповідач стверджуючи про вчинення позивачем вказаного правопорушення посилається на відеозапис, зроблений за допомогою відповідного технічного засобу ВоdуCam ПН 00047.

Згідно зі ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

Також не можуть прийняті до уваги посилання позивача на рішення Конституційного суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року і вказує на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Проте, суд вважає, що згідно пункту 2.3 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 № 596-VIII, який набув чинності 07.11.2015 було внесено зміни до згаданого переліку, а саме змінено частини 2, 4, 5 статті 258 КУпАП, відповідно до яких порушення в сфері безпеки дорожнього руху (ПДР) віднесено до категорії справ розгляд яких відбувається на місці вчинення адміністративного правопорушення. Тобто, як вбачається із змін внесених до КУпАП від 14.07.2015, які набрали чинність 07.11.2015 та не могли бути враховані в рішенні Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015, уповноваженими органами та посадовим особам прямо передбачена можливість складати постанови на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, а тому посилання ОСОБА_1 про неправомірність накладення на нього адміністративного стягнення у зв`язку з необхідністю розгляду матеріалів за місцем знаходження органу, до компетенції якого віднесено розгляд справи, а не на місці його вчинення не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, у відповідності до положень статті 256 КУпАП відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до статті 283 КУпАП, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти ЗПП в місті Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Жукова Олега Олександровича про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя І. В. Семіряд