Справа № 807/194/18
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 807/194/18

адміністративне провадження № К/9901/68065/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Уханенка С. А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу

за позовом приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання відсутності компетенції, визнання нечинним наказу та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (головуючий суддя - Коваль Р.Й., судді - Гуляк В.В., Ільчишин Н.В.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - ГТУЮ у Закарпатській області), Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «НАІС») в якому просив: визнати відсутність компетенції (повноважень) у ГТУЮ у Закарпатській області) щодо підготовки та направлення до Міністерства юстиції України обґрунтованого подання від 10 січня 2018 року №10/04.3-1/18/101 про проведення камеральної перевірки його діяльності, як державного реєстратора - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу; визнати відсутність компетенції (повноважень) у Міністерства юстиції України щодо призначення камеральної перевірки діяльності позивача, згідно з наказом від 08 лютого 2018 року №405/7 на підставі обґрунтованого подання № 10/04.3-1/18/101; визнати нечинним наказ Міністерства юстиції України від 27 лютого 2018 року №556/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; зобов`язати ДП «НАІС» відновити позивачу доступ до зазначеного реєстру.

2. Позов обґрунтовано тим, що виключний перелік підстав для проведення перевірки рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації визначений статтями 37, 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV). Зокрема, це може бути лише скарга особи, яка вважає, що її права порушено, або моніторинг реєстраційних дій у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що здійснює Міністерство юстиції України. Посилаючись на те, що призначення Міністерством юстиції України камеральної перевірки його діяльності на підставі обґрунтованого подання ГТУЮ у Закарпатській області є неправомірним, у зв`язку з чим наказ про обмеження доступу до реєстру є також нечинним, просив суд задовольнити позов.

ІІ. Встановлені судами обставини справи

3. ОСОБА_1 здійснює приватну нотаріальну діяльність в Ужгородському міському нотаріальному окрузі.

4. У грудні 2017 року до ГТУЮ у Закарпатській області надійшло звернення заступника Голови правління ПАТ «Комінвестбанк» Журкі Ю.Ч. про проведення камеральної перевірки діяльності державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1, мотивоване тим, що позивачем, за відсутності письмової згоди усіх співвласників будівлі, у тому числі і банку, безпідставно зареєстровано право приватної власності за ТОВ «Ставба» на це приміщення, яке є об`єктом спільної сумісної власності ( а.с. 64 - 70).

5. У січні 2018 року ГТУЮ у Закарпатській області направило Міністерству юстиції подання від 10 січня 2018 року №10/04.3-1/18/101 про проведення камеральної перевірки діяльності державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за фактом допущеного ним порушення, про яке у зверненні від 26 грудня 2017 року зазначив ПАТ «Комінвестбанк» (а.с. 60 - 63).

6. Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2018 року №405/7 «Про проведення камеральної перевірки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1» призначено проведення камеральної перевірки діяльності позивача у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно з 08 лютого 2018 року (а.с. 27 - 28). Підставою такої перевірки, зокрема, зазначено обґрунтоване подання ГТУЮ у Закарпатській області № 10/04.3-1/18/101.

7. У ході проведення зазначеної перевірки комісією встановлено, що державним нотаріусом ОСОБА_1 під час вчинення реєстраційних дій порушено вимоги статей 3, 18, 23, 27 Закону №1952-IV, пунктів 10, 11, 15 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, пунктів 8, 12, 18, 22, 40, 45, 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 та вимоги до оформлення рішень №1505/29635. За результатами перевірки комісією складено довідку від 23 лютого 2018 року, у якій запропоновано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 (шість) місяців.

8. Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2018 року №556/5 тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком 6 (шість) місяців.

9. Не погоджуючись з проведенням перевірки та рішенням Міністерства юстиції України позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

10. Предметом спору у зазначеній справі є правомірність призначення камеральної перевірки діяльності приватного нотаріуса на підставі подання територіального управління юстиції та визнання нечинним наказу про блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за наслідками цієї перевірки.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

11. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року позов задоволено частково. Визнано відсутність компетенції (повноважень) у ГТУЮ у Закарпатській області щодо підготовки та направлення до Міністерства юстиції України обґрунтованого подання від 10 січня 2018 року №10/04.3-1/18/101 про проведення камеральної перевірки діяльності державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на підставі статті 37-1 Закону №1952-IV. Визнано відсутність компетенції (повноважень) у Міністерства юстиції України призначити наказом від 08 лютого 2018 року №405/7 камеральну перевірку діяльності державного реєстратора - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на підставі обґрунтованого подання від 10 січня 2018 року №10/04.3-1/18/101. Визнано нечинним наказ Міністерства юстиції України від 27 лютого 2018 року №556/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». В іншій частині позову відмовлено.

12. Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ГТУЮ у Закарпатській області відсутні повноваження формувати та подавати до Міністерства юстиції України подання про призначення камеральної перевірки державного реєстратора, а тому відсутні підстави щодо призначення камеральної перевірки позивача. Водночас, оскаржуваний наказ від 27 лютого 2018 року № 556/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» не містить викладу обставин, а також мотивів його прийняття, а тому є нечинним.

13. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове - про відмову у позові.

14. Перевіряючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, суд апеляційної інстанції, послався на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 10 липня 2018 року (справа №825/1808/17). Так, суд апеляційної інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про відсутність повноважень у ГТУЮ у Закарпатській області, суд першої інстанції не врахував, що такий спосіб захисту застосовується виключно у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Тому такий спосіб судового захисту як встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень застосовується у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації).

IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін

15. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

16. Заявник зазначив, що судом неправильно застосовано норми статті 37-1 Закону №1952-IV, пункту 2 Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990 (далі - Порядок № 990) та Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 (далі - Положення № 1707/5), оскільки, як встановлено судом першої інстанції, мала місце подвійна перевірка, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2018 року № 361/7, яким відмовлено у задоволенні скарги ПАТ «Комінвестбанк» від 22 грудня 2017 року №01-16юр360 на його дії, як державного реєстратора.

17. Судове рішення не відповідає приписам статті 242 КАС України щодо його законності та обґрунтованості, оскільки вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам позивача про те, що ГТУЮ у Закарпатській області не має повноважень проводити камеральну перевірку і, відповідно, не має повноважень самостійно звертатись до Міністерства юстиції України із поданням про призначення камеральної перевірки на підставі поданої скарги щодо порушень, допущених під час вчинення реєстраційних дій.

18. У порушення вимог статей 242, 246 КАС України, суд апеляційної інстанції не надав вмотивованої оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що перевірку проведено з порушенням процедури, зокрема, довідка, на підставі якої видано наказ № 556/5 про обмеження доступу, не містить відомостей про те, що позивачу надано право надати відповідні пояснення. Крім того, у довідці відсутні мотиви щодо необхідності застосування до позивача саме такого виду відповідальності.

19. Заявник посилається на упередженість суду апеляційної інстанції, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи, а у матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду станом на 14 листопада 2018 року.

20. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

21. У відзиві на касаційну скаргу ГТУЮ у Закарпатській області просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд правильно застосував норми Положення № 1707/5 та порядку №990. Перевіряючи викладені у зверненні ПАТ «Комінвестбанк» доводи, відповідачем було встановлено, що здійснюючи державну реєстрацію права власності позивачем порушено вимоги статей 369, 382 Цивільного кодексу України, підпункти 1.2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV, статті 1, 4, 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», що призвело до порушення прав співвласників багатоквартирного будинку. Крім того, твердження позивача щодо відсутності у ГТУЮ у Закарпатській області повноважень звернутися до Міністерства юстиції України з поданням, яке є лише носієм інформації про недоліки і порушення та містить їх узагальнений опис, не ґрунтується на законі. Водночас, у задоволенні скарги ПАТ «Комінвестбанк», на яку послався ОСОБА_1 , відмовлено за інших підстав і вона не має відношення до проведення камеральної перевірки щодо діяльності позивача.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

22. Частинами першою - другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Частиною другою статті 2 КАС України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

24. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначений Законом України «Про нотаріат», відповідно до частини другої статті 2-1 якого, контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

25. Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом № 1952-IV, Порядком №1127, Порядком №990 та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою затверджені Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

26. Відповідно до частини першої статті 37-1 Закону №1952-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль у сфері державної реєстрації прав, здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав. У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

27. Пунктом 1 частини другої статті 37-1 Закону №1952-IV встановлено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

28. За приписами частини третьої статті 37-1 Закону №1952-IV негайне виконання такого рішення забезпечує технічний адміністратор Державного реєстру прав у день його надходження.

29. Процедура здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (далі - державна реєстрація) визначена Порядком №990.

30. Абзацом 1 пункту 2 Порядку №990 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

31. У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами (абзац 2 пункту 2 Порядку №990).

32. Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави до висновку про те, що підставою для призначення Міністерством юстиції України камеральної перевірки державного реєстратора є виявлення у реєстрах порушень порядку державної реєстрації під час: 1) розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; 2) обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту; 3) за результатами моніторингу реєстраційних дій.

33. Відповідно до статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 затверджено Положення №1707/5 відповідно до пункту 1 якого Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне територіальне управління юстиції) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

34. Підпунктами 4.61 та 4.76 пункту 4 Положення №1707/5 встановлено, що головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань: здійснює контроль (нагляд) за дотриманням законодавства у визначених сферах діяльності, вживає заходів для запобігання порушенням у цих сферах та приймає відповідні обов`язкові до виконання рішення; здійснює відповідно до законодавства контроль за діяльністю у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців; державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; здійснює інші повноваження на основі та на виконання Конституції та законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України.

35. Таким чином, виходячи зі змісту наведених норм пункту 2 Порядку № 990, пункту 4 Положення № 1707/5 у системному зв`язку з положеннями статті 37-1 Закону № 1952-IV, головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань має повноваження у процесі здійснення контролю за діяльністю у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у тому числі звертатися до Міністерства юстиції України з поданням про проведення перевірки (камеральної перевірки) державних реєстраторів.

VI. Позиція Верховного Суду

36. Як встановлено судами, предметом спору у цій справі ОСОБА_1 визначив вимоги щодо встановлення відсутності компетенції у суб`єкта владних повноважень проводити перевірку його діяльності, як державного реєстратора. І саме відсутність таких повноважень він зазначає підставою для визнання нечинним наказу № 556/5, яким йому обмежено доступ до реєстру. Водночас вимогу про визнання цього наказу № 556/5 неправомірним та скасування позивач не заявляв. Аналогічні доводи викладені і у касаційній скарзі.

37. Верховний Суд зазначає, що компетенційним спором є спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Їхня особливість: сторони у них - як позивач, так і відповідач - є суб`єктами владних повноважень. Завдання суду в таких спорах - встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

38. Компетенційні спори виникають виключно у межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб`єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача. Сталою судовою практикою є визначення спірної компетенції між двома суб`єктами владних повноважень. Розмежування компетенції різних органів має ґрунтуватися зокрема на положенні щодо недопущення дублювання їхніх повноважень.

39. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що такий спосіб судового захисту як встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень застосовується у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації).

40. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у справах № П/9901/223/18 та №825/1808/17.

41. Верховний Суд зазначає, що вимога про визнання нечинним наказу також задоволенню не підлягає, оскільки за приписами пункту 1 частини першої статті 245 КАС України суд може визнати протиправним та нечинним нормативно-правовий акт чи окремих його положень, до яких оскаржуваний наказ не відноситься. Ураховуючи те, що під час розгляду справи позивач не уточнював позовні вимоги і у касаційній скарзі такі мотиви відсутні, підстави для визнання нечинним наказу та, відповідно, скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині відсутні.

42. Верховний Суд відхиляє доводи позивача про обмеження його процесуальних прав під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, з посиланням на відсутність доказів, що свідчать про повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду станом на 14 листопада 2018 року, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що заявник та його представник під час розгляду справи судом апеляційної інстанції надавали письмові пояснення, клопотання та брали участь у судовому засіданні, що, зокрема, підтверджується змістом постанови суду апеляційної інстанції та протоколом судового засідання, де зазначено що справу розглянуто за участю ОСОБА_1 та його представника - Шпуганича В.П. Крім того, у матеріалах справи є поштове повідомлення про вручення судової повістки позивачу 05 листопада 2018 року (том ІІ а.с.190).

43. Інші мотиви та аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів, а тому не спростовують висновки суду апеляційної інстанції.

44. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

VІI. Судові витрати

45. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська