Справа № 813/4094/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/4094/17 пров. № 857/289/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

представника позивача Гнідця А.М.,

представника відповідача Добровольської Ю.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 09:35:08,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 14 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2017 року Комунальне підприємство «Сокальжитлокомунсервіс» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 03 липня 2017 року № , яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 52295,04 грн з податку на додану вартість; від 03 жовтня 2017 року № , яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1160,16 грн з податку на додану вартість; від 03 жовтня 2017 року № , яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 37587,23 грн з податку на додану вартість.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач зробив неправомірні висновки про несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року згідно самостійно поданих ним податкових декларацій. Вважає, що своєчасно сплатило усю суму поточного узгодженого податкового зобов`язання за вказаними деклараціями, що підтверджується доданими до позовної заяви платіжними дорученнями, а податковий орган здійснював зарахування сплачених сум податку в рахунок погашення податкового боргу, який виник раніше і всупереч вимогам чинного законодавства після такого зарахування вважав поточну сплату податків заборгованістю та нараховував на неї штраф. Також, відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції з порушенням строків встановлених ст. 102 Податкового кодексу України. Крім цього, вказує, що здійснював погашення податкового боргу відповідно до строків, встановлених ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 у справі № 2а-7406/12/1370, від 23 серпня 2016 у справі № 813/1803/16, а відповідач при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не взяв до уваги строк сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, встановлений відповідними ухвалами суду про розстрочення виконання судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 03 липня 2017 року, № від 03 жовтня 2017 року; № від 03 жовтня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в діях КП «Сокальжитлокомунсервіс» відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті грошових зобов`язань за платежем «податок на додану вартість» за лютий 2016 року, крім сплаченого 31 березня 2016 року зобов`язанням в сумі 54039,83 грн, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, а тому податкове повідомлення-рішення № від 03 липня 2017 року є протиправним. Також, протиправним є податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , оскільки з розрахунку штрафних санкцій слідує, що штрафні санкції нараховані за період з 20 січня 2014 року по 13 лютого 2014 року, тобто поза межами періоду 1095 днів до 03 жовтня 2017 року, а тому не підлягають нарахуванню. Щодо податкового повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , то зі змісту письмових доказів не можливо виділити чітко, об`єктивно та в повній мірі встановлені контролюючим органом факти виявлених порушень податкового законодавства. При цьому, неможливо виокремити частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яка є неправомірною, що тягне за собою скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 012081127 від 03 жовтня 2017 року повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що на момент здійснення платежів в оплату податкових зобов`язань по податку на додану вартість згідно вказаних платіжних доручень позивач мав податковий борг, тому податковий орган відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України зарахував сплачені суми в рахунок погашення наявного податкового боргу, що виник у попередніх податкових періодах, а не згідно призначення платежу, зазначеного у дорученнях на перерахування коштів.

Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області заявлено клопотання про заміну сторони по справі, а саме відповідача Головне управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Львівській області.

На підставі ст. 52 КАС України колегія суддів вважає за необхідне замінити Головне управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Львівській області.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство «Сокальжитлокомунсервіс» зареєстроване Сокальською районною державною адміністрацією Львівської області 12 квітня 2002 року, , місцезнаходження: 80001, Львівська область, м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 11, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач взятий на податковий облік в органах державної податкової служби 08 квітня 2002 року, перебуває на обліку в Червоноградській (Сокальське відділення) ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. У періоді, який перевірявся, суб`єкт господарювання був платником податку на додану вартість.

На підставі п.п.191.1.1 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України старшим державним ревізор-інспектором відділу адміністрування та контролю за відшкодуванням ПДВ і камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ платників території обслуговування Червоноградської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку КП «Сокальжитлокомунсервіс» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язанням з податку на додану вартість за лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 19 червня 2017 року № 2/13-01-12-71/31963156, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п. 57.1 ст.57 (п.57.3 ст.57) глави 2 розділу ІІ та п.203.2 ст.203 розділу V Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язанням з податку на додану вартість.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 03 липня 2017 року № , яким КП «Сокальжитлокомунсервіс», на підставі ст. 126 Податкового кодексу України, за затримку на 122, 122, 118, 92, 92, 91, 88 календарних днів сплати грошового зобов`язанням в розмірі 261475,20 грн, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 52295,04 грн з податку на додану вартість.

Також, на підставі п.п.191.1.1 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України головним державним ревізор-інспектором відділу адміністрування та контролю за відшкодуванням ПДВ і камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ платників території обслуговування Червоноградської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку КП «Сокальжитлокомунсервіс» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складено акт від 22 вересня 2017 року № 167/13-01-12-71/31963156, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п.57.1 ст. 57 (п. 57.3 ст.57) глави 2 розділу ІІ та п. 203.2 ст.203 розділу V Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язанням з податку на додану вартість.

На підставі даного акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області прийнято: податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , яким КП «Сокальжитлокомунсервіс», за затримку на 17, 14, 14 календарних днів сплати грошового зобов`язанням в розмірі 11601,60 грн, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 1160,16 грн з податку на додану вартість; податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , яким КП «Сокальжитлокомунсервіс», за затримку на 623, 594, 563, 533, 503, 503, 496, 475, 465, 443, 435, 413, 409, 405, 384, 377, 353, 345, 325, 323, 315, 293, 286, 265, 255, 245, 225, 225, 211, 195, 167, 150, 135, 118, 118, 107, 37, 37, 37, 37 календарних днів сплати грошового зобов`язанням в розмірі 187936,15 грн, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 37587,23 грн з податку на додану вартість.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 липня 2017 року № , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.п. 16.1.3, п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є податковим боргом.

Згідно із п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналіз положень п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України свідчить про те, що зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків, прямо передбачено нормами чинного податкового законодавства України.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства, одним із обов`язків платника податків є своєчасна сплата узгоджених грошових зобов`язань перед бюджетом. З метою стимулювати платника податків своєчасно сплачувати узгоджені грошові зобов`язання ПК України передбачає накладення на платника штрафу за їх несплату, розмір якого залежить від кількості днів затримки погашення податкового боргу. Затримка у сплаті податкового боргу, за змістом ст. 126 ПК України, обчислюється починаючи з наступного дня за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання і завершується датою погашення податкового боргу. Слід наголосити на тому, що відповідно до ст. 126 ПК України, застосування штрафу передбачено лише після того, як податковий борг буде погашено у повному обсязі, незалежно від того чи платник самостійно сплатив свій податковий борг, чи такий податковий борг погашено шляхом вжиття податковим органом передбачених законом заходів до його погашення. Чинний ПК України передбачає обов`язок органу ДПС спрямовувати кошти, які надходять від платника, на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, незалежно від призначення платежу, яке визначив платник податків.

З матеріалів справи слідує, що Комунальне підприємство «Сокальжитлокомунсервіс» мало податковий борг. Позивач цієї обставини не заперечує, доказів погашення податкового боргу не надав. Відтак, до погашення податкового боргу такий платник податків, згідно з нормами п. 87.9 ст. 87 ПК України, не може спрямовувати кошти на погашення грошового зобов`язання, крім визначених законом винятків, яких у даному випадку немає.

Позивачем проводилася оплата грошових зобов`язань з податку на додану вартість за відповідний податковий (звітний) період, проте грошові кошти, що надходили в оплату поточних податкових зобов`язань, відповідачем автоматично зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових (звітних) періодів. Рух грошових коштів по бюджетному рахунку підтверджується даними інтегрованої облікової картки позивача.

Враховуючи вищевказане, відповідач цілком правомірно спрямував такі кошти на погашення податкового боргу, який виник раніше, а відтак і затримка у сплаті таких узгоджених грошових зобов`язань перевищила 30 календарних днів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03 липня 2017 року № про застосування до Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» штрафу за затримку понад 30 календарних днів у сплаті узгоджених грошових зобов`язань відповідає критеріям, які наведено у частині 3 статті 2 КАС України, оскільки це рішення прийнято обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Сплата підприємством податкового зобов`язання перед погашенням податкового боргу, тобто з порушенням приписів пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, внаслідок чого податковий орган здійснював зарахування коштів на погашення податкового боргу замість платника податків, не може вважатися належною сплатою податкового зобов`язання та тягне за собою відповідальність, передбачену пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 21 травня 2020 року у справі № 2а-10115/12/1370.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 жовтня 2017 року № , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу.

Згідно із п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п. 14.1.39 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із п.14.1.265 ст.14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Виходячи зі змісту поняття штрафної санкції (фінансової санкції, штрафу), наданому у п.14.1.265 ст. 14 ПК України, суд дійшов висновку, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків, які відповідно до ст.114 ПК України відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст. 102 цього Кодексу, застосовуються у строк 1095 днів до дня прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за податкове правопорушення, якщо воно було скоєно у цей строк (1095 днів).

З матеріалів справи слідує, що застосування штрафу, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 03 жовтня 2017 року № зумовлене порушенням строків сплати позивачем грошових зобов`язань, визначених рішенням ОДПС України про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 30 січня 2017 року.

Проте, з розрахунку штрафної санкції слідує, що підприємство несвоєчасно 05 лютого 2014 року сплатило 9302,70 грн ПДВ, строк сплати якого, згідно рішення ОДПС України про розстрочення(відстрочення) податкового боргу від 30 січня 2014 року настав 20 січня 2014 року.

Таким чином, строк виконання грошового зобов`язання виник за 10 днів до прийняття податковим органом рішення щодо нього.

Крім цього, згідно договору № 2 про розстрочення грошових зобов`язань(податкового боргу) від 30 січня 2014 року, укладеного між Сокальською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області та КП «Сокальжитлокомунсервіс», а також рішення № 2 начальника Сокальської ОДПІ про розстрочення грошових зобов`язань(податкового боргу) від 30 січня 2014 року, перший платіж по розстрочці, наданій під проценти строком з 30 січня 2014 року по 10 грудня 2014 року, підприємство, в частині ПДВ у сумі 12008,84 грн зобов`язане було здійснити 10 лютого 2014 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 жовтня 2017 року № .

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 жовтня 2017 року № , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Пунктом 76.1 ст.76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до п. 86.2 ст.86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Акт камеральної перевірки є службовим документом, який стверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації. Викладені в акті перевірки обставини є підставою для застосування керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу відповідних заходів винесення податкових повідомлень-рішень.

Згідно із п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно матеріалів справи податкове повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , прийняте на підставі акта про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання до бюджету КП «Сокальжитлокомунсервіс» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість від 22 вересня 2017 року № 167/13-01-12-71/31963156.

Вищевказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57 (п. 57.3 ст.57) глави 2 розділу ІІ та п.203.2 ст.203 розділу V Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, а саме порушено термін сплати із затримкою: до 30 календарних днів в сумі 11601,60 грн; більше 30 календарних днів в сумі 187936,15 грн.

Згідно розрахунку штрафних санкцій, доданого до податкового повідомлення-рішення від 03 жовтня 2017 року № , слідує, що позивачем порушено строки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, визначені наступними документами: « 27.01.2016 2 TAQ001 Рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу. Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927»; « 30.08.2016 813/1803/16 TAQ001 Рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу. Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927».

Колегія суддів зазначає, що недотримання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо форми та змісту акта податкової перевірки є порушенням норм чинного законодавства.

Згідно вищевказаного акта перевірки неможливо встановити дату та номер документа (податкової декларації), по якому погашено податковий борг, оскільки рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу чи рішення ОДПС України про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, згадані у розрахунку штрафних санкцій, не є такими документами.

Також, не відповідають рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу чи іншим документам (податковим деклараціям) дати виникнення податкового боргу, які зазначені у розрахунку штрафної санкції (30 грудня 2015 року, 01 травня 2016 року, 04 травня 2016 року).

Крім цього, існує розбіжність між розрахунком штрафної санкції та інтегрованою карткою платника податків щодо дат та сум сплати податкового боргу, зокрема в картці відсутня інформація про сплату (погашення) податкового боргу 13 квітня 2017 року в сумі 5000,00 грн, 12 червня 2017 року в сумі 744,75 грн, 13 червня 2017 року в сумі 4255,25 грн тощо.

Аналізуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що з таких неможливо виділити чітко, об`єктивно та в повній мірі встановлені контролюючим органом факти виявлених порушень податкового законодавства.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру штрафної (фінансової) санкції, застосованої контролюючим органом, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, самостійно приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке би відповідало закону, та давати вказівки, які би свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість виокремити частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому податкове повідомлення-рішення № 012081127 від 03 жовтня 2017 року є протиправним повністю.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 липня 2017 року № , що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі № 813/4094/17 скасувати в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 03 липня 2017 року № , та прийняти нову постанову, якою в цій частині в задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 липня 2020 року.