Справа № 1.380.2019.002992
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002992 пров. № А/857/531/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року (ухвалене головуючим-суддею Сидор Н.Т., час ухвалення судового рішення 16 год 17 хв у м. Львові, час складання повного тексту судового рішення 22 листопада 2019 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЦЦ Україна» (далі - ТзОВ «ЦЦЦ Україна», товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві (далі - ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову №67 від 28.03.2019 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 (далі - Закон №1023-XII), на ТзОВ «ЦЦЦ Україна» у розмірі 34 864,50 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність повноважень у ОСОБА_1 представляти інтереси магазину при проведенні перевірки контролюючим органом, оскільки остання на момент проведення перевірки виконувала обов`язки керуючого магазину. При цьому, ОСОБА_1 допустила посадових осіб до проведення перевірки, не висловивши жодних зауважень, заяв, клопотань, в тому числі, що вона не являється уповноваженою особою. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що жодне з положень посадової інструкції керуючого магазином не наділяє керівника магазину повноваженнями (правом) представляти інтереси ТзОВ «ЦЦЦ Україна» перед будь якими третіми особами, то такі скаржник вважає необґрунтованими, оскільки посадовою інструкцією керуючого магазину, затвердженого директором ТзОВ «ЦЦЦ Україна» Кінашом ОСОБА_2 .А ОСОБА_3 від 26.02.2019, передбачено, що за відсутності керуючого магазину його обов`язки виконує заступник керуючого магазину або старший продавець-консультант, який набуває відповідних прав та несе відповідальність за належне виконання покладених на нього обов`язків. Крім того, докази (фотофіксація), які позивач додав до своєї позовної заяви є повністю безпідставними та не належними, оскільки такі докази не було надано під час планової перевірки уповноваженою особою позивача. Вказує, що проаналізувавши фотокопії, надані позивачем до суду, не зрозуміло де зроблено такі фото і взагалі чи наявна така інформація в місці реалізації продукції ТзОВ «ЦЦЦ Україна», а саме : м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д. Такі фотокопії жодним чином не підтверджують відсутність порушень чинного законодавства на момент проведення перевірки та наявність на момент її проведення необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Разом з тим, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший час у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також необхідно вказати, що судом апеляційної інстанції у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений завчасно, проте ним не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності,

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ «ЦЦЦ Україна» 23.08.2012 було зареєстроване як юридична особа (, адреса : вул. Водогінна, будинок 2, м. Львів, 79017), про що в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи внесено запис за №0027644. Основними видами діяльності товариства згідно коду КВЕД є : 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям; 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 68.31 агентства нерухомості.

У період з 28.02.2019 по 14.03.2019 на підставі наказу на проведення планової перевірки №974 від 25.02.2019 та направлення на проведення заходу №797 від 25.02.2019 посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві було проведено планову перевірку ТзОВ «ЦЦЦ Україна», що знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, в частині дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів з відбором зразків продукції для проведення експертизи (випробувань) (з проведенням відеофіксації).

За результатами проведеної перевірки складено акт №974-1-797 від 13.03.2019, яким встановлено, що позивачем порушено абз.1 п.10 постанови Кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» (далі Порядок №833), п.п.7, 9, 11, 12 ч.1 ст.15 Закону №1023-XII, абз.2 п.4 розділу І наказу Міністерства економіки України №104 від 19.04.2007 «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами». Згідно Розділу ІІІ Акту (Особи, що беруть участь у проведенні заходу державного нагляду), такий складений за участю заступника начальника відділу Олехнік Л.М., заступника начальника відділу Гонтар Т.П. та заступника керуючого магазином Бондар М.В.

На підставі результатів перевірки та з метою припинення порушень законодавства про захист прав споживачів, позивачу було внесено припис про усунення порушень вимог законодавства №274 від 14.03.2019, в якому встановлено термін його виконання - до 27.03.2019 та зобов`язано пред`явити звіт про усунуті порушення з документальним підтвердженням.

Також, 13.03.2019 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №60 відносно заступника керуючого магазину ОСОБА_1 , яким останній інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КУпАП та прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №115 від 28.03.2019.

Також, 28.03.2019 відповідачем прийнято постанову №67 про накладення стягнення, згідно якої за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію про дату виготовлення, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), строк придатності товару, найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт, до ТзОВ «ЦЦЦ Україна» було застосовано штрафну санкцію у розмірі 34864,50 грн.

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою та протиправною, позивач звернувся 08.04.2019 зі скаргою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за результатами розгляду якої Держпродспоживслужба листом від 11.05.2019 повідомила про відсутність правових підстав для її задоволення.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконуюча обов`язки керуючого магазину №9 Бондар М.В. 13.03.2019 не мала повноважень представляти ТзОВ «ЦЦЦ Україна» при проведенні перевірки ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві або при розгляді справи 28.03.2019. Крім того, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано розрахунок економічних санкцій згідно ст.23 Закону №1023-XII, при цьому, жодних офіційних документів або інших належних доказів, які б підтверджували достовірність відомостей вказаних у розрахунку, відповідачем не надано, поряд з цим, суд першої інстанції звернув увагу, що даний розрахунок не долучався відповідачем як додаток ні до Акту перевірки №974-1-797 від 13.03.2019, ні до оспорюваної постанови. Суд першої інстанції вказав, що в частині нарахування штрафних санкцій рішення відповідача не відповідає критерію обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 15 Закону №1023-XII споживачу надано право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, яка повинна бути надана до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). При цьому, інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно ч.2 ст.15 Закону №1023-XII, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Порядок №833 визначає загальні умови провадження торговельної діяльності суб`єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми і форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України.

Згідно п.17 Порядку №833, забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, етикетикування або інструкції про їх застосування (в установлених випадках), а також належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено, або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку.

Пунктом 21 цього Порядку на суб`єкта господарювання покладено обов`язок надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари.

За змістом оспорюваної постанови, у вину позивачу ставиться порушення вимог п.п.7, 9, 11, 12 ч.1 ст.15 Закону №1023-XII, які полягають у відсутності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію про дату виготовлення, гарантійні зобов`язання виробника (виконавця), строк придатності товару, найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.15 Закону №1023-XII, інформація про продукцію повинна містити : 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) пункт 2 частини першої статті 15 виключено; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка за певних умов може бути небезпечною для життя, здоров`я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов`язаний довести до відома споживача інформацію про таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).

Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію. У разі якщо нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, встановлено спеціальні вимоги до змісту інформації про певні види продукції, положення цієї частини застосовуються у частині, що не охоплюється такими спеціальними вимогами.

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

У разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п.7 ч.1 ст.23 Закону №1023-XII).

Згідно п.п.1, 13 ч.1 ст.26 Закону №1023-XII, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів та накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені ст. 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення про накладення штрафів, відповідно до п.4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1177 від 17.08.2002, в редакції постанови Кабінету міністрів України №239 від 10.03.2017 (далі Постанова №1177), приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.

Відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності регулюються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 (далі Закон №877-V).

Частиною шостою статті 7 Закону №877-V передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості : дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу (ч.7 ст.7 Закону №877-V).

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ч.8 ст.7 Закону №877-V).

У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються (ч.11 ст.7 Закону №877-V).

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, колегія суддів дійшла висновку, що за порушення вимог законодавства про захист прав споживачів до суб`єкта господарювання може бути застосовано штрафні санкції в порядку та на умовах визначених Законом №1023-XII та Постановою №1177.

Разом з цим, накладення на суб`єкта господарювання зазначених штрафних санкцій повинно відбуватись з урахуванням особливостей визначених Законом №877-V, у разі, якщо перевірку було призначено та проведено на підставі цього Закону.

З матеріалів справи видно, що перевірку ТзОВ «ЦЦЦ Україна», оформлену актом №974-1-797 від 13.03.2019, було призначено та проведено відповідачем як захід державного нагляду (контролю) відповідно до ст.5 Закону №877-V.

Для усунення недоліків, зазначених в акті перевірки, відповідачем було внесено припис, яким зобов`язано позивача усунути порушення законодавства про захист прав споживачів у строк до 27.03.2019.

На виконання вимог припису 14.03.2019 позивачем до ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві було надано лист про усунення недоліків. До вказаного листа долучене відповідне документальне підтвердження.

Щодо долучених позивачем до матеріалів справи фотознімку етикетки (на коробці) для кожної одиниці товару (пари взуття), фотознімку письмового повідомлення, розміщеного у касовій зоні Магазину, фотознімку вкладки до кожної (коробки) одиниці товару (пари взуття), фотознімку з фотозвіту вкладки товару у вказаному магазині станом на 13.03.2019 та зразка етикетки, розміщеної на кожній коробці, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані фотознімки не можуть братися до уваги як доказ, що свідчать про відсутність порушень чинного законодавства на момент перевірки та наявність на момент перевірки необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, оскільки, не зрозуміло, де зроблено такі фото і взагалі чи наявна така інформація в місці реалізації продукції ТзОВ «ЦЦЦ Україна» за адресою : м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д.

Також, до матеріалів справи долучено відеофіксацію проведеної перевірки, з якої видно, що не у кожній із коробок містилися вкладки про товар.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що табличка у касовій зоні «для того, щоб гарантувати якості нашої продукції, ми з 01.03.2017 збільшуємо гарантійний строк на наше взуття 90 днів» не була видима для споживачів, оскільки знаходилася закритою та під іншим листком з іншою інформацією, а інформація про гарантійний строк 60 днів містилися не у всіх коробках зі взуття.

Статтею 1 Закону №1023-XII визначені поняття, зокрема,

- гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг (п. 5);

- строк (термін) придатності - строк (термін), визначений нормативно-правовими актами, нормативними документами, умовами договору, протягом якого у разі додержання відповідних умов зберігання та/або експлуатації чи споживання продукції її якісні показники і показники безпеки повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів, нормативних документів та умовам договору (п. 24);

- строк служби - календарний строк використання продукції за призначенням, починаючи від введення в обіг чи після ремонту, протягом якого виробник (виконавець) гарантує її безпеку та несе відповідальність за істотні недоліки, що виникли з його вини (п. 25).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність нормативно визначено регламентації строку придатності (строку служби) товару не звільняє продавця від обов`язку із доведення відповідної інформації до споживача, зокрема, шляхом зазначення відомостей про необмежений строк придатності тощо, а тому твердження представника позивача, що позивачем, як продавцем (виробником) та імпортером товарів, з метою максимально чіткого виконання своїх гарантійних зобов`язань, встановлено гарантійний строк на взуття в мережі магазинів ТзОВ «ЦЦЦ Україна», який згідно ч.3 ст.7 та ч.2 ст.14 Закону №1023-XII одночасно є і строком придатності та строком служби цих товарів, - є безпідставним.

Щодо відсутність повноважень у ОСОБА_1 представляти інтереси ТзОВ «ЦЦЦ Україна» при проведенні перевірки ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві або при розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною шостою статті 7 Закону №877-V передбачено, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Так, п.1 розділу VІ «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою» посадової інструкції керуючого магазину, затвердженої директором ТзОВ «ЦЦЦ України» Кінашом М.А. від 26.02.2019 та підписаної ОСОБА_4 , дійсно передбачено, що : «За відсутності керуючого магазину його обов`язки виконує заступник керуючого магазину або старший продавець-консультант, який набуває відповідних прав та несе відповідальність за належне виконання покладених на нього обов`язків».

Проте, жодне з положень посадової інструкції керуючого магазином не наділяє керівника магазину повноваженнями (правом) представляти інтереси ТзОВ «ЦЦЦ Україна» перед будь-якими третіми особами, у тому числі, перед органами державної виконавчої влади при проведенні ними перевірок чи при розгляді ними справ щодо ТзОВ «ЦЦЦ Україна».

Згідно відомостей, які містяться у Витягу з ЄДРПОУ та статуту ТзОВ «ЦЦЦ Україна», повноваженнями представляти інтереси Товариства, без довіреності, володіє лише директор Товариства - Кінаш М.А., та/або особи які уповноважені ним відповідною письмовою довіреністю. При цьому, що будь-яких довіреностей щодо представництва інтересів товариства ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також, на дату проведення перевірки 13.03.2019 ОСОБА_4 була відсутня на робочому місці, що підтверджується табелем за березень 2019 року.

Допитані в суді першої інстанції директор ТзОВ «ЦЦЦ Україна» ОСОБА_5 та керуюча магазином ОСОБА_4 підтвердили те, що ними не видавалося жодних актів або інших письмових рішень чи документів, якими заступник керуючого магазину Бондар М.В., уповноважувалася на представництво інтересів Товариства при проведені перевірки чи розгляді справі відповідачем.

Отже, виконуюча обов`язки керуючого магазину ОСОБА_1 . 13.03.2019 не мала повноважень представляти інтереси ТзОВ «ЦЦЦ Україна» при проведенні перевірки ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві та при розгляді справи 28.03.2019.

Додатково слід звернути увагу на наступне.

Так, у п.2 розділу VІ Акту №974-1-797 від 13.03.2019 вказано сімнадцять пунктів переліку товарів з вказівками номерів моделей, номерів штрих кодів, ціною реалізації і кількістю штук товару, як вказано «отриманих» та «на залишку».

Представник відповідача як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції стверджував, що станом на 13.03.2019 (в магазині №9 знаходилася лише частина товару із загального переліку вказаного у п.2 розділу VІ Акту №974-1-797 від 13.03.2019, зокрема, лише товар загальною кількістю 41 шт (залишок, із попередньо отриманих 63 шт), на загальну суму собівартості товару 10272,42 грн, який відповідно був призначений до продажу, на підтвердження чого долучив бухгалтерську довідку вих. №05/06-01 від 05.06.2019, а також накладні на переміщення товару між структурними підрозділами ТзОВ «ЦЦЦ Україна», зокрема, зі «Складу №9», який знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Берковецька 6 Д до «Магазину №9», який знаходиться за цієї ю ж адресою, з вказівками кількості одиниць, ціни та вартості товару, а саме : №64 від 28.02.2019, №78 від 04.09.2018, №106 від 02.03.2019, №142 від 07.03.2019, №272 від 04.03.2019, №596 від 28.02.2019, №650 від 17.10.2018, №724 від 02.11.2019, №921 від 30.11.2018, №1053 від 20.12.2018, №1116 від 08.05.2018, №1118 від 08.05.2018, №1123 від 08.05.2018, №2062 від 07.08.2018

У вказаних накладних (їх пунктах), а саме : №64 - п.31, п.46; №78 - п.4; №106 - п.42; №142 - п.98-100, п.65-66; №272 - п.24, п.27; №596 - п.23; №650 - п.7; №724 - п.26-27; №921- п.119-122; №1053 - п.15-16; №1116 - п.105, п.20; №1118 - п.4; №1123 - п.67, п.164; №2062 - п.1-3 вказано вид, кількість, вартість та точна дата переміщення товару зі «Складу №9» в «Магазин №9» із переліку товару, вказаного у п.2 розділу VІ Акту №974-1-797 від 13.03.2019.

Зважаючи на це, колегія суддів зазначає, що вказані у п.2 Розділу VІ Акту №974-1-797 від 13.03.2019 відомості (перелік товарі з сімнадцяти пунктів) про кількість товару, що «отримано» та перебували «на залишку» у магазині суперечать відомостям з обліково-бухгалтерської системи 1С : підприємство позивача та відомостям з первинних бухгалтерських документів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що жодних офіційних документів або інших належних доказів, які б підтверджували достовірність відомостей, вказаних у розрахунку економічних санкцій ст.23 Закону №1023-XII, відповідачем не надано.

Також, суд першої інстанції вірно вказав, що вказаний розрахунок не долучався відповідачем як додаток ні до Акту перевірки №974-1-797 від 13.03.2019, ні до постанови №67 від 28.03.2019 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону №1023-XII.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, що стали підставою для прийняття відповідачем оспорюваного рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п.36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, в частині нарахування штрафних санкцій рішення відповідача не відповідає критерію обґрунтованості рішення.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року по справі №1.380.2019.002992 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 22.07.2020.