Справа № 204/2499/20
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/2499/20
Провадження № 2-а/204/69/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Сокол К.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області Малярчук Павла Вячеславовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області НП України Малярчука П.В., в якій останній просив скасувати постанову серії ЕАК № 2408793 від 18.04.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2020 року інспектором патрульної поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Національної поліції України Малярчуком П.В. було винесено постанову серії ЕАК № 2408793, якою притягнуто позивача до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., постанову мотивовано порушенням позивачем п.1.2.г ПДР, (відсутність у водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ). Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки винесена без дослідження всіх обставин справи, відповідачем було безпідставно зупинено автомобіль позивача та необґрунтовано висунуто вимогу про обов`язковість страхового полісу на причеп, конструкція якого не передбачає його обов`язкову наявність, відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинення автомобілю - всупереч вимогам закону про розгляд справ виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважено розглядати такі справи, відповідач не дав змоги позивачу скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, окрім того, відповідач порушив порядок розгляду справи, передбачений ст.ст.278-279 КУпАП, та за відсутності доказів вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим, вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суду від 27 травня 2020 року призначено спрощений порядок розгляду справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 19, 257 КАС України справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У встановлений судом строк відповідачем не було надано відзив на позовну заяву. В свою чергу, від представника Департаменту патрульної поліції України, з посиланням на ті обставини, що відповідач діяв саме від імені ДПП України, надано суду пояснення, в яких він заперечував проти задоволення позову, наполягав на дотримання всіх вимог законодавства під час винесення постанови. Також від ДППУ надійшло клопотання про залучення їх третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог з боку відповідача, оскільки, має право надавати оцінку правомірності дій інспектора, несе відповідальність за дії свого співробітника, клопотання про залишення позову без розгляду.

Згідно ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Зі змісту заяви про залучення третьою особою вбачається, що представник ДППУ обґрунтовує заяву, як залучення Департаменту в якості співвідповідача, а в прохальній частині зазначає про залучення третьою особою. При цьому посилається на те, що Департамент має право надавати оцінку правомірності дій інспектора, несе відповідальність за дії свого співробітника.

Суд враховує, що позивачем заявлено позовні вимоги до належного відповідача та позивач клопотання про заміну відповідача або про залучення іншого не заявляв, майбутнє рішення суду не впливає на обсяг прав та обов`язків Департаменту. Окрім цього, позивачем не пред`явлено позовних вимог до Управління, у зв`язку з чим, заяву про залучення співвідповідача належить відхилити.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Встановлено, що інспектором патрульної поліції інспектором патрульної поліції 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Національної поліції України Малярчуком П.В. 18.04.2020 року було винесено постанову серії ЕАК № 2408793, якою притягнуто позивача до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а саме: 18.04.2019 року о 17 год. 41 хв. водій ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , був зупинений згідно п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну Поліцію» (не увімкнув аварійну світлову сигналізацію на зупинку працівниками поліції), керуючи транспортним засобом HYNDAI ACCENT НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 на котрий не мав чинного страхового полісу, чим п.1.2.г ПДР, (відсутність у водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ) (арк.с.26).

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно положень ч.1-3 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають адміністративні справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст.222 КУпАП).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Також, суд бере до уваги пункт 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», яким встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері правил дорожнього руху саме на місці вчинення правопорушення, чим спростовуються відповідні доводи позовної заяви ОСОБА_1 .

Що стосується доводів позову щодо страхового полісу на причеп, суд зазначає наступне.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

Відповідно до п. 2.1 «ґ» правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст.ст.251, 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивач не заперечував факт відсутності страхового полісу на причіп, та для підтвердження того, що постанову було винесено без законних на те підстав, звертав увагу суду на ті обставини, що Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» п.1.5 ст.1 передбачене виключення, зокрема у цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу, що з урахуванням того факту, що причеп є саморобним та страховою компанією не було встановлено коригуючого коефіцієнту, позбавляє обов`язку позивача мати страховий поліс на причеп, однак не надав на підтвердження своїх доводів жодних доказів, зокрема відповіді з страхової компанії, та обставин, що завадили позивачу звернутися у такому випадку до іншої страхової компанії.

Зазначені посилання є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до визначення транспортного засобу, що міститься в п. 1.10 ПДР України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Поняття «Причіп» зустрічається у деяких підзаконних нормативних актах, зокрема відповідно до наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» поняття «причіп» подано так: причіп - це транспортний засіб, призначений для руху в з`єднанні з автомобільним транспортним засобом. Тобто автомобільний причіп вважається транспортним засобом.

Коригуючі коефіцієнти та їх розміри встановлено та затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за № 689/17984.

За даним розпорядженням причіп до легкового автомобілю відноситься до типів транспортних засобів, щодо яких встановлений коригуючий коефіцієнт із розміром 0,34. Тобто даний коригуючий коефіцієнт встановлений до будь-якого причепу до легкового автомобілю і додаткового доведення того, що автомобільний причіп, який був причеплений до легкового автомобіля позивача є саме причепом до якого встановлений коригуючий коефіцієнт не потребує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобільний причеп, за експлуатацію якого без страхового полісу притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, відноситься до типу транспортних засобів у розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів", щодо якого встановлені коригуючи коефіцієнти, а тому підлягає обов`язковому страхуванню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, суд вважає, що відповідач правомірно склав постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки на правомірну вимогу поліцейського позивач не пред`явив йому полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на причіп. Позивач у позовній заяві сам факт непред`явлення полісу на причіп працівнику поліції не заперечував.

Отже, судом при дослідженні спірної постанови встановлена відповідність останньої вимогам статей 283-285 КУпАП та відповідність розміру накладеного штрафу межам санкції статті КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що положеннями ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які посилається позивач як на підставу своїх заперечень проти складеної постанови, передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. 21.2. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. 21.3. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено відсутність у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності в є правомірною.

Інші підстави, на які посилається позивач в позовній заяві, суд розцінює як бажання ухилитися від відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вони не впливають за своєю суттю на правомірність винесення відповідачем постанови.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми, суд приходить до висновку, що поліцейський при зупинці транспортного засобу наділений правом вимагати водія пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та правомірність дій відповідача щодо винесення спірної постанови, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом відповідній порядок КМУ на сьогоднішній день не прийнятий, а тому судові витрати за розгляд справи, враховуючи звільнення позивача від сплати вказаних судових витрат при зверненні до суду, слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 280, 283, 288 КУпАП, ст. ст.2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області Малярчук Павла Вячеславовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар