Справа № 160/6714/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року Справа № 160/6714/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
19.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з 28.01.2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільговим умовах згідно з ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, проте, рішенням від 11.02.2020р. №1304/03.05-17 відповідач безпідставно відмовив позивачеві у призначенні такої пенсії, у зв`язку із не зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПрАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання. З викладеними в рішенні підставами відмови позивач не згодна та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списом №1 із зарахуванням до пільгового стажу періодів її роботи у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» та ПРАТ «Запоріжкокс», оскільки це підтверджено відповідними записами в її трудовій книжці, довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, про перейменування підприємства, про заробітну плату для обчислення пенсії, копією наказу про атестацію робочих місць тощо, які були надані відповідачу при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком, проте безпідставно ним не прийняті до уваги, посилаючись на недійсність будь-яких актів, виданих органами та/або особами на тимчасово окупованій території. Водночас, позивач працювала на вказаних підприємствах в той період, коли Донецька та Луганська область були невід`ємною частиною України та безпосередньо входили до її складу, а з набранням чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. №1207-VІІ території Донецької та Луганської областей, хоч і віднесені до тимчасово окупованої, проте досі залишається невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішують питання, віднесенні до її відання, тому посилання відповідача на недійсність будь-яких актів, виданих органами та/або особами на тимчасово окупованій території, є безпідставними і не можуть вважатися вагомими причинами для відмови у зарахуванні вищезазначених періодів роботи до загального та пільгового стажу позивача, оскільки це порушує конституційні права і свободи останнього. Крім того, у даному випадку застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, згідно з якими документи, що видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6714/20, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 10.07.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Також на виконання вимог ухвали суду від 24 червня 2020 року відповідачем 20 липня 2020 року надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
За результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.01.2020 року відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області листом «Про відмову в призначенні пенсії» від 11.02.2020р. №1304/03.05-17 відмовив останній в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 розділу XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу, оскільки згідно з наданими нею документами її загальний стаж роботи становить 31 рік 5 місяців 7 днів, в тому числі, пільговий стаж згідно ч. 2 ст. 114 Закону складає 1 рік 4 місяці 3 дні, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах.
Незгода позивача з відмовою відповідача у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом, першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 47 років 6 місяців з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 17 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
При цьому суд зауважує, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Єнакієвським МВ ГУМВС України в Донецькій області 28.08.2007р., датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (28.01.2020р.) позивачеві було 47 років 6 місяців 16 днів.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах подано трудову книжку ОСОБА_1 (серія НОМЕР_9 ), згідно з записами №№15-20 в якій остання в спірний період працювала на таких посадах (далі мовою оригіналу):
ЧАО «Енакиевский коксохим»
- 24.01.2011 г. принята в коксовый цех рамповщиком 2 разряда (приказ №8 от 24.01.2011 г.);
- 17.02.2016 г. переведена тонельщиком 2 разряда коксового цеха (распоряжение №20 от 17.02.2016 г.);
- 16.03.2017 г. уволена по соглашению сторон п. 1 ст.36 КзОТ Украины (приказ №1616 от 16.03.2017 г.);
Приватне акціонерне товариство «Запоріжкокс»
- 19.10.2017 р. прийнято учнем апаратника випарювання дільниці виробництва солей відділення очищення газу до цеху сіркоочищення (наказ № 327 від 17.10.2017);
- 26.01.2018 р. переведено апаратником випарювання 5 розряду дільниці виробництва солей відділення очищення газу цеху сіркоочищення (наказ № 68/7 від 26.01.2018);
- згідно наказу № 405 від 19.07.2017 р. «Про результати атестації робочих місць» за даною професією (посадою) підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 розділу IV постанови № 461 від 2016 р.;
- 02.08.2018 р. звільнено за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання ст.38 КЗпП України (наказ № 202 від 02.08.2018 р.)
Записи 15-20 виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців.
Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Крім того, з метою додаткового підтвердження зайнятості на посадах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії та до суду надані наступні документи:
- довідку, видану філіалом № 4 «Єнакієвський коксохім» № 225 від 15.07.2019 року;
- наказ ЗАТ «Єнакієвський коксохім» № 110 від 24.07.2006 р. «Про результати атестації робочих місць»;
- довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 92/ВК від 12.08.2019 р., видану ПрАТ «Запоріжкокс»;
- Наказ Публічного акціонерного товариства ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» № 588 від 01.10.2015 р. «Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці».
Відомості, зазначені у вказаних уточнюючих довідках щодо характеру та умов праці, співпадають із записами, зазначеними в трудовій книжці ОСОБА_1 .
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Судом встановлено, що в період роботи позивача з 24.01.2011р. по 16.03.2017р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовом цеху рамповщиком (24.01.2011р-16.02.2016 р) та тунельником (17.02.2016 р. 16.03.2017 р.) з повним робочим днем діяв Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003р., розділом 1 «ВИРОБНИЦТВО КОКСОПРОДУКТІВ» підрозділом 1 «Коксове, пекококсове та термоантрацитове виробництва» пунктом а) робітники, позиція 4.1а рампівники та позиція 4.1а тунельники, якими передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають всі робітники, зайняті на них повний робочий день.
Таким чином, протягом періоду роботи ОСОБА_1 з 24.01.2011р. по 16.03.2017р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовом цеху рамповщиком (24.01.2011р-16.02.2016 р) та тонельщиком (17.02.2016 р. 16.03.2017 р.) з повним робочим, займані позивачем посади відносилися до Списку виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003р., зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки, виданій філіалом № 4 «Єнакієвський коксохім» № 225 від 15.07.2019 року, копія якої надавалася позивачем пенсійному органу під час звернення з заявою про призначення пенсії, а також долучена до матеріалів справи, відповідно до якої (далі мовою оригіналу): « ОСОБА_1 действительно: работала с 24.01.2011 (Приказ № 8 от 24.01.2011) по 16.02.2016 на ЧАО «ЕНАКИЕВСКИЙ КОКСОХИМПРОМ» полный рабочий день в коксовом цехе рамповщиком.Простои: ноябрь 2014 - 10 дн. Отпуск без сохранения заработной платы: 2015 год- 2дн. Данные рабочие пользуются правом перехода на пенсию по списку № 1, раздел IV, подраздел 1, пункт а, позиция 4.1а согласно постановления КМ Украины № 36 от 16.01.2003. Аттестация рабочих мест проведена. Приказ № ПО от 24.07.2006, приказ № 185 от 22.07.2011.; работала с 17.02.2016 (распоряжение № 20 от 17.02.2016) по 16.03.2017 (приказ № 1616 от 16.03.2017) на ЧАО «ЕНАКИЕВСКИЙ КОКСОХИМПРОМ» полный рабочий день в коксовом цехе тоннельщиком. Простоев не было. Отпусков без сохранения заработной платы не было. Данные рабочие пользуются правом перехода на пенсию по списку № 1, раздел IV, подраздел 1, пункт а, позиция 4.1 а согласно постановления КМ Украины № 36 от 16.01.2003. Аттестация рабочих мест проведена. Приказ № 185 от 22.07.2011, приказ № 239 от 22.07.2016.»
Крім того, в період роботи позивача з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. в ПрАТ «Запоріжкокс» в цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей з повним робочим днем діяв Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016р., розділом IV. «ВИРОБНИЦТВО КОКСОПРОДУКТІВ» підрозділом 2 «Коксове виробництва», якими передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають всі робітники, зайняті повний робочий день на цих роботах.
Також, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 92/ВК від 12.08.2019 р., видану ПрАТ «Запоріжкокс», копія якої надавалася позивачем пенсійному органу під час звернення з заявою про призначення пенсії, а також долучена до матеріалів справи, відповідно до якої :«...зазначена особа працювала повний , робочий день на ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей з 26.01.2018 р. по 02.08.2018 р., за професією апаратник випарювання, що передбачена Списком №1 розділ IV підрозділ 2 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. №461.»
Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.19-20 Переліку робочих місць, виробництв, професій та посад, працівникам яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 на ПАТ «Запоріжкокс», затвердженого наказом генерального директора ПАТ «Запоріжкокс» від 01.10.2015р. №588 «Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці», копія якого надавалася позивачем пенсійному органу під час звернення з заявою про призначення пенсії, а також долучена до матеріалів справи, підтверджено право на пенсію на пільгових умовах для працівників «апаратників очищення газу», цеху сіркоочищення, відділення очищення газу, дільниця очищення газу.
Таким чином, професії та посади позивача, за якими вона працювала в спірний період, віднесені до Списку №1.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що з наданих позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії документами, зокрема, трудовою книжкою, довідкою, виданою філіалом № 4 «Єнакієвський коксохім» № 225 від 15.07.2019 року; наказом ЗАТ «Єнакієвський коксохім» № 110 від 24.07.2006 р. «Про результати атестації робочих місць»; довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 92/ВК від 12.08.2019 р., видану ПрАТ «Запоріжкокс»; наказом Публічного акціонерного товариства ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» № 588 від 01.10.2015 р. «Про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці» тощо, у повному обсязі підтверджено право позивача на зарахування періодів її роботи з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПРАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання до пільгового страхового стажу позивача.
Судом встановлено та відповідачем фактично визнається у відзиві на позовну заяву, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надані вищевказані уточнюючі довідки та додаткові документи, які не були враховані пенсійним органом, оскільки вони видані підприємством, що знаходиться на непідконтрольній території України, а саме: філіалом №4 «Енакиевский коксохим» ЗАО «Внешторгсервис», не зважаючи на наявність відповідних записів у трудовій книжці ОСОБА_1 .
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
З практики Європейського суду з прав людини слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
До вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, згідно з якими документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016).
«Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.10.2018р. у справі №235/2357/17.
За таких обставин, відповідачем безпідставно не враховані вищевказані документи, що були надані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у нього пільгового стажу за спірні періоди роботи з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПРАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання.
При цьому суд зауважує, що відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів того, що записи про спірні періоди в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням визначеної процедури.
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПРАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання та, відповідно, про зобов`язання відповідача з метою відновлення порушеного права позивача зарахувати до пільгового стажу останньої періоду з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПРАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання, а, отже, про задоволення позовних вимог в цій частині.
За наведених обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість та протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.01.2020р., яким відмовлено останній в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і про скасування цього рішення та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення у повному обсязі іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, починаючи з 28.01.2020 року, із зарахуванням до пільгового стажу переліченого ОСОБА_1 у позовних вимогах трудового стажу, з огляду на таке.
В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоди її роботи з 24.01.2011р. по 16.02.2016р. у ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху рамповщіком; з 17.02.2016р. по 16.03.2017р. в ПАТ «Єнакіївський Коксохимпром» в коксовому цеху тонельщіком; з 26.01.2018р. по 02.08.2018р. у ПрАТ «Запоріжкокс» у цеху сіркоочищення відділення очищення газу дільниці виробництва солей за професією апаратник випарювання, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно до цього є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Відповідно до частини 3 статті 139 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 840,80 грн. підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у сумі 560,53 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 24.07.2020 року.

Суддя О.М. Турова