Справа № 826/13070/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 05 липня 2018 року за №Ф-28656-17 про сплату недоїмки в сумі 17 306,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем було своєчасно та повному обсязі сплачено ЄСВ на доходи фізичних осіб, що підтверджується належними і допустимими доказами (платіжними дорученнями, актом перевірки, виписками з банку).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року даний позов задоволено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем відповідно до вимог і строків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" перераховувалися кошти в оплату єдиного внеску на заробітну плату. Крім того, оскаржувана позивачем податкова вимога від № Ф-28656-17 від 05 липня 2018 року на суму 17 306,97 грн. відкликана відповідачем у зв`язку з відсутністю у позивача податкового боргу. При цьому, оскільки документів щодо скасування податкової вимоги відповідачем до суду подано не було, окружний адміністративний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

При цьому апелянт послався на те, що згідно ІТС «Податковий блок» заборгованість зі сплати єдиного внеску по ОСОБА_1 відсутня, вимога про сплату боргу від № Ф-28656-17 від 05 липня 2018 року вважається відкликаною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує на тому, що підстави відкликання податкової вимоги, визначені у пункті 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, відсутні. Також відповідачем не направлено жодних повідомлень про скасування податкової вимоги, а дані інтегрованої картки не можуть слугувати доказом відкликання вимоги.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було прийнято рішення №, № , якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15 257,09 грн. (штраф за період з 10 лютого 2016 року по 19 квітня 2016 року - 11301,55 грн., пеня - 3955,54 грн.) та у розмірі 5531,02 грн. (штраф за період з 22 липня 2014 року по 22 серпня 2014 року - 1,04 грн., штраф за період з 22 березня 2016 року по 22 грудня 2017 року - 5238,46 грн., пеня - 291,52 грн.).

25 січня 2018 року позивачем вказані рішення було оскаржено до Державної фіскальної служби України.

08 лютого 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-28656-17, згідно з якою станом на 31 січня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить - 9063,74 грн., з них сума недоїмки - 0 грн., сума штрафу - 4816,00 грн., сума пені - 4247,06 грн..

27 лютого 2018 року рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 2837/Л/99-99-11-02-02-25 було скасовано та відкликано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10 січня 2018 року №, № та зобов`язано Головне управління ДФС у м. Києві винести та направити нові рішення, з урахуванням вищевикладеного.

03 березня 2018 року позивачем було оскаржено до Державної фіскальної служби України вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-28656-17 від 08 лютого 2018 року.

03 квітня 2018 року рішенням Державної фіскальної служби України № 4801/Л/99-99-11-02-02-25 було скасовано та відкликано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2018 року № Ф-28656-17.

23 травня 2018 року позивачем було подано заяву до Головного управління ДФС у м, Києві про скасування відомостей про наявність заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які містяться в електронному кабінеті платника та облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

05 липня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-28656-17, згідно з якою станом на 30 червня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить - 17306,97 грн., з них сума недоїмки - 15305,41 грн., сума штрафу - 0 грн., сума пені - 2001,56 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно пп. 14.1.153 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У свою чергу, згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим бором є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до приписів п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2464-VI).

Як зазначено у п.2 ч.1 статті 1 згаданого Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями статті 2 Закону України №2464-VI закріплено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 ч.1 статті 4 Закону №2464-VI із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» №909-VIII від 24 грудня 2015 року, що набрали чинності з 01 січня 2016 року, встановлено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" було внесено зміни до Закону №2464-VІ, що діють з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Відповідно до абз.2 ч.1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З 01 січня 2018 року Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п.2 ч.1 статті 7 Закону №2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період - рік на квартал.

Згідно ч.12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.2,3 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно ч.4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем відповідно до вимог і строків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" перераховувалися кошти в оплату єдиного внеску на заробітну плату.

Зокрема, сплата ЄСВ на заробітну плату за червень, липень 2014 року підтверджується платіжними дорученнями № 462 від 23.06.2014, № 481 від 07.07.2014, №540 від 23.07.2014, № 572 від 07.08.2014.

Також, сплату позивачем єдиного внеску підтверджують виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Зокрема, № 1216 від 25.03.2014, № 1254 від 07.04.2014, № 1381 від 23.05.2014, № 1471 від 06.06.2014, № 1527 від 22.07.2014, № 1572 від 07.08.20164, № 1611 від 21.08.2014.

Сплата ЄСВ на заробітну плату за 2016 рік підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а саме: № 83 від 08.02.2016, № 118 від 23.02.2016, № 157 від 09.03.2016, № 189 від 23.03.2016, № 231 від 07.04.2016, № 262 від 22.04.2016, № 304 від 06.05.2016, № 330 від 24.05.2016, № 358 від 06.06.2016, № 389 від 22.06.2016, № 0429 від 06.07.2016, № 462 від 22.07.2016, № 492 від 08.08.2016, № 528 від 22.08.2016, № 571 від 08.09.2016, № 600 від 22.09.2016, № 635 від 07.10.2016, № 669 від 21.10.2016, № 703 від 07.11.2016, № 737 від 21.11.2016, № 778 від 07.12.2016, № 812 від 22.12.2016, № 14 від 05.01.2017.

Сплата ЄСВ на заробітну плату за 2017 рік підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а саме: № 52 від 23.01.2017, № 82 від 07.02.2017, № 118 від 23.02.2017, № 148 від 07.03.2017, № 190 від 23.03.2017, № 221 від 07.04.2017, № 252 від 25.04.2017, № 279 від 05.05.2017, № 0317 від 19.05.2017, № 0342 від 06.06.2017, № 0380 від 22.06.2017, № 0418 від 10.07.2017, № 0450 від 21.07.2017, № 0482 від 07.08.2017, № 0517 від 21.08.2017, № 0553 від 07.09.2017, № 0585 від 21.09.2017, № 0617 від 09.10.2017, № 0649 від 20.10.2017, № 0664 від 30.10.2017, № 0680 від 06.11.2017, № 0720 від 22.11.2017, № 0759 від 07.12.2017, № 0791 від 22.12.2017.

Сплата єдиного внеску на доходи фізичної особи за відповідні періоди підтверджується такими платіжними дорученнями: № 86 від 09.02.2016 (єдиний внесок на доходи фізичної особи за 2015 рік), № 554 від 31.08.2016 (заборгованість та штрафні санкції по сплаті єдиного внеску на доходи фізичної особи за 2015 рік), № 96 від 09.02.2017 (єдиний внесок на доходи фізичної особи за 2016 рік).

Таким чином, підстав для застосування до позивача штрафів та стягнення пені у зв`язку із несплатою ЄСВ немає.

Посилання апелянта на те, що згідно ІТС "Податковий блок" заборгованість зі сплати єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 відсутня, оскаржувана вимога вважається відкликаною, колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно до положень Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі по тексту - Інструкція №449), вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Відповідно до положень п.60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаними, якщо:

сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Доказів на підтвердження існування підстав, передбачених Інструкцією №449 або Податковим кодексом України, відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вимоги протиправною та скасування.

Окремо слід зазначити, що відповідач при зверненні до суду з апеляційною скаргою не конкретизував, в чому саме полягали порушення Окружним адміністративним судам м. Києва вимог процесуального та матеріального права, що свідчить про безпідставність апеляційного оскарження законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказується, що апелянт не може погодитись з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2020 року, вважає, що воно не відповідає вимогам приписів Кодексу адміністративного судочинства і прийнято з порушенням вимог процесуального та матеріального законодавства.

Водночас, зі змісту ч.2 статті 296 КАС України випливає, що в апеляційній скарзі повинні обов`язково зазначатись обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Однак, подана відповідачем апеляційна скарга не містить жодного аргументу на підтвердження позиції про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення. Відповідач ніяк не пояснює свою незгоду із позицією суду, не конкретизує, з якими саме висновками суду чи обґрунтуванням судом своєї позиції він не погоджується.

Крім того, варто зауважити, що судом першої інстанції повно та всебічно було досліджено низку наданих у справі доказів (платіжні доручення, акт перевірки, виписки по рахунку Позивача тощо).

Отже, апеляційна скарга відповідача, в якій фактично наводяться лише положення нормативно-правових актів, без будь-яких аргументів для обґрунтування своєї позиції, без належного висвітлення підстав для апеляційного оскарження, без зазначення того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, не може свідчити про виконання Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві вимог щодо зазначення правових підстав апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та дотримання встановлених вимог під час підготовки апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок суб`єкта владних повноважень.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, п.1 ч.3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено, що ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 000 грн.

Оплата послуг щодо надання правової допомоги на суму 4 000,00 грн. здійснювалася на підставі Договору з Адвокатським об`єднанням «Юрімекс» про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року.

Підтвердженням оплати послуг адвоката є дублікат квитанції № 0.0..1 від 09 липня 2020 року про оплату по рахунку № 72 за надання правової допомоги (код квитанції НОМЕР_2 ).

При цьому, гонорар адвоката за Договором про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року визначається з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката.

За надання правової допомоги за вказаним договором щодо супроводження судової справи № 826/13070/18 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-28656-17 від 05 липня 2018 року в Шостому апеляційному адміністративному суді такий гонорар становить 4 000,00 грн., що розраховано таким чином:

- підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу -3 години роботи адвоката;

- участь у судових засіданнях по справі в Шостому апеляційному адміністративному суді - 1 година роботи адвоката.

Позивачем прийнято послуги щодо надання правової допомоги на суму 3 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 13 липня 2020 року за Додатком № 3 від 09 липня 2020 року до договору про надання правової допомоги з АО «Юрімекс» від 02 грудня 2019 року та на суму 1 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 21 липня 2020 року.

Отже, наявні всі підстави для відшкодування судових витрат позивача в частині сплати витрат на професійну правничу допомогу за рахунок коштів бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев