Справа № 120/2649/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 липня 2020 р. Справа № 120/2649/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначає, що правове регулювання правовідносин щодо виплати пенсії, підвищення до пенсії та додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" за №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ). 17.07.2018 Конституційним Судом України прийнято рішення у справі № 6-р/2018, відповідно до якого визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (надалі - Закон №76-VIII), яким були внесені зміни в Закон України №796-ХІІ. Однак, на переконання позивачки, виплата їй пенсії відповідачем після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення, здійснюється без врахування останнього, в меншому, ніж передбачено Законом України №796-ХІІ розмірах. Зокрема, позивачка вважає, що відповідач протиправно не нарахував (або нарахував не в повному обсязі) та, відповідно, не виплатив:

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону №796-ХІІ за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком від дня припинення таких виплат до зміни законодавства з урахуванням проведених виплат;

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням фактично проведених виплат за період від дня припинення таких виплат до зміни законодавства.

Ухвалою від 24.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

14.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 18917), в якому представник відповідача зазначив, що ГУ ПФУ у Вінницькій області заперечує проти заявлених позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 263 КАС України розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи здійснюється судом у письмовому провадженні в строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_1 від 21.01.1993.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням пільги встановленої ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ.

06.05.2020 до ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшла заява ОСОБА_1 від 04.05.2020, оформлена в довільній формі, в якій вона повідомив відповідача, що їй стало відомо про те, що вона, з урахуванням положень статей 51 та 56 Закону №796-ХІІ має право на отримання пенсії в більшому розмірі. Зокрема вказала, що існують підстави для донарахування та виплати їй наступних доплат:

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону №796-ХІІ за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком від дня припинення таких виплат до зміни законодавства з урахуванням проведених виплат;

- доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням фактично проведених виплат за період від дня припинення таких виплат до зміни законодавства.

За результатами розгляду заяви, листом від 22.05.2020 за № 1939-1796/П-02/8-0200/20 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило, що пенсія ОСОБА_1 розрахована та виплачується відповідно до норм чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням даних про стаж та заробіток. В листі роз`яснено, що індивідуальний коефіцієнт страхового стажу відповідно до ст. 25 Закону №1058-VI складає 0,46333, що відповідає 46 рокам 04 місяцям 29 дням страхового стажу (стаж зараховано по 29.02.2020). В розрахунок середньомісячного заробітку врахована заробітна плата за періоди з 01.01.1994 по 31.12.1998 та з 01.07.2000 по 28.02.2010, індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,17130, який застосовано до проіндексованого показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 4888,83 грн. Також позивачці повідомлено, що розмір її пенсії з 01.05.2020 складає 2989,34, в тому числі: 2653,16 грн. - основний розмір пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 Закону №1058 (5726,29*0,46333); 279,24 грн. - доплата за 26 років понаднормового стажу, обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працюючих пенсіонерів (1074,00 грн.*26%); 56,94 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 4 категорії ЧАЕС.

Не погоджуючись з відповіддю, викладеною в листі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача щодо розгляду її заяви від 04.05.2020 про зміну в нарахуванні додаткової пенсії згідно ст. ст. 51 і 56 Закону №796-ХІІ;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону №796-ХІІ за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком від дня припинення таких виплат до зміни законодавства з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років з урахуванням фактично проведених виплат за період від дня припинення таких виплат до зміни законодавства.

Крім того позивачка вважає, що у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати їй пені з безпідставно стягнутих сум, що визначається виходячи з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України, відповідно до ст. 107 Закону №796-ХІІ.

Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Щодо наявності у позивачки права на отримання доплати до пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ в частині збільшення пенсії за кожен рік страхового стажу понад 15 років, суд враховує, що відповідно до ст.49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 ст.56 Закону №796-XII, в редакції чинній на час призначення позивачці пенсії, передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1788-XII або спеціальним Законом №796-XII.

Обставини справи свідчать про те, що позивачка обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом №796-XII, адже пенсія їй призначена із застосування ст. 55 вказаного Закону.

Аналіз ст.56 Закону №796-XII вказує на те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом №1788-XII не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч.6 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абз. 2 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 процент визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону №796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абз.1 ч.2 ст.28 Закону №1058-IV" встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №796-XII, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік, але не вище 75 процентів заробітку

Оскільки ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії, то пенсійним органом неправомірно відмовлено у проведені перерахунку її пенсії з урахуванням доплати до пенсії за понаднормативний стаж розрахований у відповідності до положень ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII.

Вирішуючи спір у цій частині, суд, керуючись положеннями ч.5 ст.242 КАС України, врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №346/5614/16-а.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу зменшення розміру додаткової пенсії, призначеної позивачці відповідно до вимог ст. 51 Закону №796-XII суд враховує наступне.

Так, статтею 51 Закону №796-XII, в редакції чинній на час призначення позивачці пенсії, а саме абз. 3 вказаної статті визначав, що особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, яким текст ст. 51 №796-XII викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу), належать видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки, запобігання виникненню та ліквідації надзвичайних ситуацій та наслідків стихійного лиха.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

01 січня 2015 року також набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру державної і додаткової пенсії, передбачених Законом № 796-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено в п.13 зазначеної постанови для осіб які належать до 4 категорії з 01.01.2012 - 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.07.2012 - 6% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 24.04.2014 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 в розмірі 56,94 грн.

Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Постанови КМУ № 1210 є також чинними.

Отже, виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, проводилась у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 1210.

Оскільки за даними розрахунку позивачка отримує додаткову пенсію у розмірі 56,94 грн., суд вважає, що її права не порушено.

Доводи позивача про те, що зменшено рівень гарантій її прав, та порушено у зв`язку із цим ст. 22 Конституції України суд відхиляє.

Конституційний Суд України у Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. … Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України (п. 2.1. мотивувальної частини).

У справі «Великода проти України» (заява № 43331/12, від 03 червня 2014 року) Європейський суд з прав людини заяву про порушення статей 6 і 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції на тій підставі, що внаслідок внесення у 2011 році змін до законодавчих актів розмір пенсії заявниці було зменшено і вона більше не отримувала пенсії в розмірах, встановлених 19 січня 2010 року.

Суд зазначив, що у цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі « Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Заяву було визнано неприйнятною як явно необґрунтована відповідно до підпункту «а» пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції (п. 27 - 29).

З урахуванням наведеного, в умовах фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава, саме лише зменшення розміру додаткової пенсії не є порушенням вимог ст. 22 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якщо при цьому забезпечується загальний розмір виплат, що є не меншими прожиткового мінімуму (відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Вирішуючи спір у цій частині, суд згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №367/1605/17 (№ К/9901/32334/18), від 03 жовтня 2019 року у справі №676/5258/16-а (№К/9901/21999/18, К/22001/18).

В свою чергу, покликання позивачки на висновки Великої палати Верховного суду наведені у постанові від 18.03.2020 у справі №240/4937/18, як на додатковий аргумент, що свідчить на її користь, суд оцінює критично, адже у даній справі висновки Великої палати базувались на тому, що деякі положення Закону України №76-ІІІ від 28.12.2014, в тому числі підпункт 7 пункту 4 розділу 1 Закону, не відповідають Конституції України (є неконституційними). В свою чергу, негативної оцінки змінам, що внесені Законом України №76-ІІІ від 28.12.2014 до підпункту 10 пункту 4 розділу 1 Закону, якою внесено зміни до ст. 51 Закону № 796-ХІІ, постанова Великої палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 не містить, а відтак в відповідача відсутні підстави для неврахування зазначених змін при визначенні права позивачки на отримання додаткових доплат до пенсії.

Щодо заявленої вимоги позивача в частині нарахування та виплати пені з безпідставно стягнутих сум, відповідно до ст. 107 Закону 1058-IV, то суд її оцінює критично, оскільки в контексті вказаних положень Закону пеня нараховується на суми коштів, які безпідставно стягнені, проте в даному випадку, з позивачки кошти не стягувались, а були фактично не виплачені у повному розмірі.

Що ж до вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В даному ж випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. задоволенню не підлягають.м

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1681,60 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 840,80 грн. (1/2 задоволених вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням доплати до пенсії за понаднормативний стаж, розрахований у відповідності до положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахування положень ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" з .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна