Справа № 320/3879/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3879/19 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Мельничука В.П., Собківа Я.М.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача адвокат Лисенко С.М.,

від відповідача Дідик В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Ірпінсько-Бучанський об`єднаний міський військовий комісаріат Київської області, Уповноважений Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України), треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Ірпінсько-Бучанський об`єднаний міський військовий комісаріат Київської області, Уповноважений Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, як військовослужбовець, якому під час повторного огляду встановлено вищу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, має право на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, ніж була виплачена за результатами первинного встановлення інвалідності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, яке діяло на час первинного встановлення йому інвалідності. Наголошує на тому, що у 2014 році у статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були відсутні будь-які обмеження щодо права особи на отримання виплати грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності після спливу двох років, з дня первинного встановлення інвалідності. Застосування судом таких обмежень, які були запровадженні з 01 січня 2017 року, порушує положення статті 58 Конституції України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач брав участь в антитерористичній операції у період з 16 травня 2014 року по 28 листопада 2014 року.

Під час виконання службово-бойових завдань позивач отримав мінно-вибухове поранення лівої нижньої кінцівки.

Відповідно до довідки від 29 грудня 2014 року та акта Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки МСЕК від 28 березня 2019 року під час повторного огляду позивача з 28 березня 2019 року визнано інвалідом І групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням І групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач звернувся з заявою та пакетом документів до Ірпінсько-Бучанського об`єднаного міського військового комісаріата Київської області, які були надіслані до відповідача.

Розглянувши ці документи, відповідач рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №74 від 07 червня 2019 року, відмовив у призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що І групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ІІ групи інвалідності.

Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності з 01 січня 2014 року обмежується дворічним строком, який обчислюється з дати первинного встановлення інвалідності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абзаца 2 пункта 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-XII) та пункта 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2013 року №975 (далі Порядок № 975).

Відповідно до абзаца 3 пункта 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Довідка МСЕК, якою первинно позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, складена 29 грудня 2014 року. Отже до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на цю дату.

Відповідно до пункта 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на 08 грудня 2015 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві (пункт 6).

Відповідно до підпункта б) пункта 1 статті 162 Закону України №2011-ХІІ (у редакції, чинній станом на 01 квітня 2015 року) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з пунктом 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ, який набрав чинності з 01 січня 2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення цієї норми застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017року, пункт 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункта 4 статті 163 Закону України №2011-ХІІ (абзац 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності 29 грудня 2014 року правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З аналізу наведених норм Закону України №2011-ХІІ та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18.

З матеріалів справи вбачається, що І група інвалідності встановлена позивачу з 28 березня 2019 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності 29 грудня 2014 року, що виключає підстави для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді В.П. Мельничук

Я.М. Собків

(Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.)