Справа № 420/5859/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5859/19

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 06 квітня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

секретар судового засідання Колесніков-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.04. 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Стальканат-Сілур» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2019 року Приватне акціонерне товариство «Виробниче об`єднання «Стальканат-Сілур» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС № від 25.09.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Позивач вказав, що підприємство у відповідності до норм Податкового кодексу України та Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, а також умов договору позики №2 від 09.09.2009 року та №1 від 15.10.2012 року, укладеного із нерезидентом компанією «Denker Ho dings Limited» (Кіпр), правомірно оподаткувало доходи компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр), а тому підстав для визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у податкового органу не було.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної податкової служби подав апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що за наслідками проведеної перевірки було встановлено порушення підприємством вимог ст. 141 Податкового кодексу України, що виразилось у несвоєчасному перерахуванні податку з доходу нерезидента та заниження утриманого податку з доходу нерезидента. Апелянт вказував на те, що з метою визначення питання правомірності застосування ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» зменшеної ставки оподаткування, податковим органом було надіслано запит до компетентного органу Республіки Кіпр. Після отримання запиту було встановлено, що у позивача були відсутні підстави для застосування зменшеної ставки податку при оподаткуванні доходів нерезидента.

Зважаючи на зазначене і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке відповідач вважає законним та обґрунтованим.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 19.07.2019 року по 30.08.2019 року Офісом великих платників податків ДФС, відповідно до наказу №1405 від 03.07.2019р., була проведена планова виїзна документальна перевірка Приватного акціонерного товариства «Виробниче об`єднання «Стальканат-Сілур» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, законодавства з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.03.2019р.

За результатами перевірки складено акт №54/28-10-49-15/26209430 від 03.09.2019р. «Про результати планової виїзної документальної перевірки ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур», код за », згідно якого встановлені порушення вимог Податкового кодексу України в частині визначення податку на прибуток та податку на додану вартість, які підлягають сплаті до бюджету, а також встановлено порушення п.п.141.4.1., п.п.141.4.2., п.141.4 ст.141 ПКУ, що виразилось у несвоєчасному перерахуванні податку на дохід нерезидента - Neureuter Fair Media GMBH, Німеччина, та заниженні утриманого податку з доходу нерезидента «Denker Holdings Limited», Кіпр, на суму 3 364 969,01 грн., у тому числі по періодам 2016 рік - 2 569 069,27 грн., 2017 рік - 795 899,74 грн.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що у перевіряємий період ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» були сплачені відсотки на користь нерезидента компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр) за кредитними угодами від 09.09.2009 року № 2 та від 15.10.2012 року № 1 у сумі 2 150 209,03 дол. США, що еквівалентно 53 588 422,10 грн. Відповідно до п. 103.4 ст. 103 ПК України до перевірки позивачем були надані Свідоцтва податкового резидента Республіки Кіпр, видані Міністерством фінансів, Департаментом внутрішніх податків, Нікосія, районне відділення податку на прибуток.

З метою визначення питання правомірності застосування ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» зменшеної ставки оподаткування, податковим органом було надіслано запит до компетентного органу Республіки Кіпр, з відповіді якого встановлено, що жоден із сертифікатів про статус податкового резидента податковими органами Кіпру не видавався.

З огляду на викладене відповідач вважає, що ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» не мало права на застосування зменшеної ставки податку на доходи нерезидента за міжнародним договором, а тому перевіркою повноти, правильності, своєчасності обчислення та сплати доходу, який отриманий компанією «Denker Holdings Limited» (Кіпр) у вигляді процентів, встановлено заниження утриманого податку на доход нерезидента на загальну суму 6 966 493,07 грн., у т.ч. 2015 рік 1 218 084,37 грн.; 2016 рік 4 952 508,96 грн.: 2017 рік 795 899,74 грн. Однак, з урахуванням вимог п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, сума заниження податку складає всього 3 364 969,01 грн., у т.ч. 2016 рік 2 569 069,27 грн. (з 27.09.2016 року); 2017 рік 795 899,74 грн.

Також в акті зазначено, що в ході перевірки встановлено факт перерахування позивачем на користь нерезидента Neureuter Fair Media GMBH, Німеччина грошових коштів за надання рекламних послуг 21.12.2017 року, тоді як податок відповідно до п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України у розмірі 20% був перерахований несвоєчасно, а саме, 05.01.2018 року. В акті вказано, що за вказане порушення застосовується штрафна санкція згідно ст. 126 ПК України.

На підставі акту перевірки від 03.09.2019 року Офісом великих платників податків ДПС було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2019р., яким ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб» на 4 206 211 грн., в тому числі збільшення за податковим зобов`язанням 3 364 969,00 грн., штраф у розмірі 25% - 841 242,00 грн.

З вказаного податкового повідомлення-рішення та розрахунку штрафних санкцій наданого до вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та застосовано штрафні (фінансові) санкції лише за порушення, пов`язане із оподаткуванням доходів компанією «Denker Holdings Limited» (Кіпр), тому саме правомірність оподаткування доходів, виплачених вказаному нерезиденту є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» оскаржило його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступне:

Пунктом 141.4 статті 141 ПК України встановлено особливості оподаткування нерезидентів. Згідно з п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст.141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Відповідно до пункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Підпунктом 14.1.122 ст. 14 ПК України визначено, що нерезиденти - це: а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні; в) фізичні особи, які не є резидентами України.

Статтею 3 ПК України визначено, що податкове законодавство України складається, в тому числі, з чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. У пункті 3.2 статті 3 ПК України визначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, ратифікованої Україною 04 липня 2013 року, яка набрала чинності 07 серпня 2013 року та введена в дію 01 січня 2014 року, встановлено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Термін «проценти» у випадку використання в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій чи боргових зобов`язань, у тому числі премії та винагороди, що сплачуються стосовно таких цінних паперів, облігацій та боргових зобов`язань.

Статтею 2 Конвенції визначено, що дія цієї Конвенції, поширюється на такий податок в Україні, зокрема, як податок на прибуток підприємств.

Статтею 103 Податкового кодексу України передбачено порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.

Згідно п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Пунктом 103.2 статті 103 ПК України визначено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу (п. 103.3 ст. 103 ПК України).

Відповідно до п. 103.4 ст. 103 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

У разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів.

Згідно п. 103.10 ст. 103 ПК України, у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Отже, з аналізу наведених вище приписів ПК України вбачається, що в залежності від наявності та відповідності означеної довідки резидент, який виплачує на користь нерезидента дохід із джерелом походження з України, може утримати податок за нижчою ставкою або взагалі його не утримувати, якщо це передбачено міжнародним договором з країною резиденції отримувача доходу.

В свою чергу, угоди про уникнення подвійного оподаткування мають на меті не допустити ситуації, за якої один і той самий дохід у нерезидента оподатковується двічі - у країні, яка є джерелом доходу, і в країні резиденції отримувача доходу.

Як встановлено в ході розгляду справи позивач є особою (податковим агентом), що виплатила доходи нерезиденту, який є фактичним отримувачем доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. У такому разі позивач має право застосувати правила міжнародного договору (в даному випадку - Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр) на підставі поданого останнім документа, який підтверджує статус податкового резидента, виданого компетентним органом.

В ході розгляду справи встановлено, що ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» укладено кредитні угоди з «Denker Holdings Limited» (Кіпр) для поповнення обігових коштів, а саме:

- кредитну угоду № 2 від 09.09.2009р., зі строком погашення до 09.09.2016 року, кредитний ліміт за договором 40000000 дол. США, відсоткова ставка процентів - 16% річних.

- кредитну угоду № 1 від 15.10.2012 року, зі строком погашення до 15.10.2022 року, кредитний ліміт за договором 20000000 дол. США, відсоткова ставка процентів - 11% річних.

За умовами вказаних кредитних угод позивач зобов`язаний сплачувати на користь нерезидента проценти за користування кредитом.

В акті перевірки встановлено, та сторонами не заперечується, що ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» протягом 2015-2017 років здійснювалась на користь компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр) виплата доходів у вигляді процентів за користування кредитними коштами на загальну суму 2150209,03 дол. США, що еквівалентно 53 588 422,10 грн.

При виплаті кіпрській компанії доходу у вигляді процентів, українське підприємство застосувало пільгову ставку оподаткування - 2 %.

У підтвердження наявності підстав для зменшення відсоткової ставки податку податок з оприбуткування доходів, які виплачувались на користь компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр), а саме - статусу податкового резидента свого контрагента, позивачем в ході перевірки були надані свідоцтва податкового резидента Республіки Кіпр, видані Міністерством фінансів, Департаментом внутрішніх податків, Нікосія, районне відділення податку на прибуток: на 2015 рік - свідоцтво від 04.02.2015 року, апостиль 04.02.2015 року № 24159/18; на 2016 рік - свідоцтво від 11.02.2016 року, апостиль 11.02.2016 року № 326833/16; на 2017 рік - свідоцтво від 22.02.2017 року, апостиль 22.02.2017 року № 127402/17, які підтверджують статус податкового резидента.

Податковий орган, заперечуючи правомірність застосування позивачем при оподаткування виплачених нерезиденту доходів ставки податку 2 %, замість 15 %, посилався на те, що на запит до компетентного органу Республіки Кіпр було отримано відповідь від 27.07.2017 року № T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, згідно якої жоден із сертифікатів про статус податкового резидента податковими органами Кіпру не видавався.

Враховуючи зазначене відповідач дійшов висновку, що ПрАТ "ВО "Стальканат-Сілур" при виплаті доходу у вигляді відсотків за кредитними угодами від 09.09.2009 року № 2 та від 15.10.2012 року № 1 на адресу нерезидента - «Denker Holdings Limited», Кіпр не мало право застосовувати зменшену ставку податку за міжнародним договором.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком податкового органу, з огляду на наступне:

Згідно наданих позивачем свідоцтв (сертифікатів) від 11.02.2016 року та від 22.02.2017 року, виданих податковою інспекцією (відділенням нарахування податку на прибуток) Департаменту внутрішніх податків Міністерства фінансів Республіки Кіпр, вказаними документами засвідчено, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) зареєстрована у Республіці Кіпр за ідентифікаційним номером платника податків 121/172544НЕ, являється резидентом Кіпру згідно із Угодою (Конвенцією) про уникнення подвійного оподаткування, що підписана між урядом Республіки Кіпр та Урядом України з приводу уникнення подвійного оподаткування прибутку та акціонерного капіталу від 08.11.2012 року. Також у вказаних документах зазначено, що прибутки компанії з усього світу оподатковуються як податок на прибуток згідно із Законом Республіки Кіпр "Про податок на прибуток" від 18.02.2016 року.

Вказані документи, згідно Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, апостильовано. Також позивачем надано переклад вказаних документів, завірений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Згідно положень ст. 3 цієї Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

При цьому, визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Статтею 5 Конвенції визначено, що заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

З огляду на зазначене, надані відповідачем свідоцтва відповідають вимогам, які пред`являються до такого роду документів статтею 103 ПК України.

Відповідачем у підтвердження своїх доводів було надано копію листа податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, направленого на запит Державної фіскальної служби України. Відповідач посилається на те, що згідно вказаного листа уповноваженим органом Республіки Кіпр було повідомлено фіскальні органи України про те, що сумнівним є те, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) є компанією-податковим резидентом Кіпру, оскільки вона не надавала податкові декларації з 2009 року і не має директора. Також відповідач зазначає, що вказаним листом повідомлено про ініціювання процесу виключення зазначеної компанії з Реєстру, оскільки компанією не виконано вимоги законодавства про податок на прибуток і не представлено регулярні річні звіти до Реєстру компаній, та відзначено, що жоден із сертифікатів про статус податкового резидента не було видано податкового органами Кіпру (тому вони є підробленими).

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 73-75 КАС України встановлюються вимоги до доказів стосовно їх належності, допустимості та достатності.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 8 ст. 94 КАС України, іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем докази у підтвердження власної позиції не відповідають зазначеним вище вимогам, оскільки доказів належного, у визначеному законодавством порядку, посвідчення листа Головного управління відділу з питань міжнародного оподаткування Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, відповідачем не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що офіційний переклад вказаного листа, засвідчений нотаріально, був наданий відповідачем лише під час розгляду даної справи - 03.02.2020 року, тоді як на момент проведення перевірки та винесення оскаржуваного рішення такий переклад був відсутній. Про що також свідчить наданий відповідачем первинно в якості доказу переклад такого листа, без відповідного нотаріального посвідчення, та який містив суттєві розбіжності, зокрема, у даті листа, назві установи від імені якої такий лист направлено, адресі цієї установи та ін., що не могло свідчити про автентичність його тексту.

Таким чином, наданий відповідачем лист не може бути доказом порушення позивачем порядку оподаткування доходів нерезидента, оскільки він не є належним доказом по справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що окрім посвідчених належним чином свідоцтв про статус резидента компанії-контрагента, позивачем також був наданий лист відділу міжнародного оподаткування Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 30.05.2018 року № T.D.3.10.43.2/AV.86 P.440 (англійською мовою назва установи адресанта ідентична назві установи, вказаній в листі від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750), підписаний тією ж самою особою як і лист від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750 Сотірула ОСОБА_1 , згідно з яким компетентним органом Республіки Кіпр було підтверджено, що компанія «Denker Holdings Limited» (Кіпр) була резидентом Республіки Кіпр та своєчасно сплачувала податки та збори на користь Департаменту внутрішніх податків у Республіці Кіпр у період з 2009-2016 років.

Будь-яких доказів у спростування вказаної у даному листі інформації відповідачем не надано, як і не надано пояснень, підтверджених належними доказами, щодо наявної суперечності між листами одного і того ж органу від 30.05.2018 року № T.D.3.10.43.2/AV.86 P.440 та від 24.07.2019 року T.D.3.10.43.2/AV.190P.750, тоді як саме на податковий орган у даному випадку покладено обов`язок доказування.

Позивач також посилався на те, що у направленому до органів Республіки Кіпр запиті фіскальним органом невірно вказано інформацію щодо свідоцтв, підтверджуючих резидентство компанії «Denker Holdings Limited» (Кіпр), а саме вказано номера апостилів, якими засвідчено вказані свідоцтва. При цьому, позивач стверджував, що перевірити факт того, чи дійсно копії спірних свідоцтв направлялись до уповноваженого органу чи ні, не виявляється можливим, через невідповідність кількості сторінок вказаних у запиті, кількості додатків, наданих відповідачем до суду разом із таким запитом.

Вказані твердження позивача жодним чином не були спростовані відповідачем.

Все вище викладене свідчить про неналежність та недостовірність наданих відповідачем доказів у підтвердження правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тоді як надані позивачем документи відповідають вимогам як міжнародного, так і національного законодавства. Зворотного відповідачем у передбачений процесуальним законом спосіб не доведено, як і не доведено у встановленому порядку факту підробки цих документів.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що з наданих матеріалів справи вбачається, що запит фіскального органу до компетентних органів Республіки Кіпр щодо правомірності застосування ПрАТ "ВО "Стальканат-Сілур" зменшеної ставки податку при оподаткуванні доходу нерезидента був здійснений наприкінці квітня 2019 року, тоді як перевірка позивача проводилась на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 03.07.2019 року № 1405 у період з 19.07.2019 року по 30.08.2019 року. Таким чином, вказаний запит взагалі здійснювався не у рамках здійснюваної планової перевірки позивача.

Згідно акту перевірки, підприємством саме до перевірки були надані перевіряючим свідоцтва податкового резидента Республіки Кіпр. Відповідачем жодним чином не обґрунтовано взагалі наявності у податкового органу на момент вчинення запиту (до моменту проведення перевірки) належних копії спірних свідоцтв.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне:

З наданого акту перевірки вбачається, що у проведенні перевірки ПрАТ "ВО "Стальканат-Сілур" приймали участь вісім посадових осіб Офісу ВПП ДФС, тоді як акт перевірки підписаний лише п`ятьма особами.

Вказано, що в.о. начальника відділу перевірок трансфертного ціноутворення та фінансових операцій Одеського управління Офісу ВПП ДФС І.Павлова, головний державний ревізор-інспектор відділу податкового супроводження підприємств сфери промислового виробництва Одеського управління Офісу ВПП ДФС І. Посполітак знаходяться у відпустці, а головний державний ревізор-інспектор відділу податкового супроводження підприємств сфери промислового виробництва Одеського управління Офісу ВПП ДФС В. Туржанська знаходиться у відрядженні.

Колегія суддів звертає увагу на наступне:

Згідно ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Пунктом 86.3 статті 86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Пунктом 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок № 727), визначено, що акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами пунктів 1 та 2 розділу ІІ вказаного Порядку № 727 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки. Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).

ДСТУ 4163-2003 (Уніфікована система Організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів) (далі - ДСТУ 4163-2003), який поширює свою дію на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності, установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Документи, що їх складають в організації, згідно пункту 4.4. ДСТУ 4163-2003 повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Згідно з пунктом 3.12. Національного стандарту України ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять», затвердженого наказом від 28 травня 2004 року №97 Держспоживстандарту України (далі - ДСТУ 2732:2004), юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

Підпунктом 4.1.7. пункту 4.1. ДСТУ 2732:2004 визначено, що підпис службового документа - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Таким чином, враховуючи наведені вимоги ПК України та Порядку № 727, а також приписи ДСТУ 4163-2003 та 2732:2004, підписання Акту перевірки посадовими особами контролюючого органу є основною умовою дійсності такого акту.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог, зокрема, доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.

В даному випадку акт перевірки "Про результати планової виїзної документальної перевірки ПрАТ "ВО "Стальканат-Сілур" від 03.09.2019 року № 54/28-10-49-15 не підписаний уповноваженими на проведення перевірки особами вказаними вище, через перебування їх у відпустці та у відрядженні.

Вказане свідчить про те, що акт перевірки від 03.09.2019 року № 54/28-10-49-15, на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.09.2019 року № , складений з порушенням та є недопустимим доказом. Відсутність підпису посадової особи контролюючого органу у Акті перевірки, яка її проводила, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення щодо нарахування платнику податків податкових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №1440/1965/18.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.п. 141.4.1, 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України та не спростовано наявності у позивача права на зменшення відсотку податку на дохід нерезидента відповідно до Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, ратифікованої Україною 04 липня 2013 року, та введеної в дію 01 січня 2014 року, при цьому, допущено суттєві порушення вимог чинного законодавства при оформленні результатів перевірки, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року у справі № 420/5859/19 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Виробниче об`єднання Стальканат-Сілур до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 20 липня 2020 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.