Справа № 340/2102/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
22 липня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2102/19
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі
за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року
до Дніпровської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів, -
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (правонаступник Кіровоградської митниці ДФС, далі - Відповідач), в якому просив суд:
- скасувати рішення Кіровоградської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA901000/2019/000234/2 від 05.08.2019 року;
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі №340/2102/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів - задоволено (а.с.155-160).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - залишено без задоволення, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі №340/2102/19 - залишено без змін.

Разом з цим, 10 липня 2020 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення та вирішення питання про розподіл судових витрат з надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави заяви, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або Третьою особою.

Згідно з ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції Позивачем надано:

- додаткову угоду від 23.06.2020 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.08.2019 року;

- розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу;

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 23.06.2020 року на суму 2000 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між адвокатом Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Приборою Іваном Івановичем (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.08.2019 року, відповідно до умов якого Адвокат зобов`язується здійснити представництво Клієнта, що вказане у цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Під час апеляційного розгляду справи №340/2102/19 представником Позивача підготовлено та подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Відповідача та клопотання про заміну Відповідача правонаступником.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відзив на апеляційну скаргу Відповідача містить доводи аналогічні доводам відповіді на відзив на позовну заяву, подану представником Позивача, та доводам позовної заяви Позивача, що свідчить про незначну складність виконаної представником Позивача роботи з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу Відповідача.

Проаналізувавши доводи учасників справи та матеріали даної справи суд апеляційної інстанції, з урахуванням співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом в межах цієї адміністративної справи документів, часу, витраченого адвокатом на надання таких послуг, складність справи, ціни позову та значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 139, 252, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №340/2102/19 - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині - відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі додаткова постанова складена 22 липня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова