Справа № 520/4255/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
22 липня 2020 р. № 520/4255/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд :
1. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та не виплату в день виключення зі списків частини (17.10.2018) компенсації за неотримане речове майно, часткової грошової компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, основного грошового забезпечення за жовтень 2018 року, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018 року;
2. стягнути з військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.10.2018 по день звернення із цією позовною заявою до суду, а саме 30.03.2020, компенсацію за неотримане речове майно, за період з 27.08.2015 по 17.10.2018, часткову грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2018, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018, основного грошового забезпечення за жовтень 2018 , компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні з військової служби, чим порушено його права.
Ухвалою суду від 02.04.2020 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. 13.04.2020 року на виконання ухвали суду, позивачем подано копію адміністративного позову разом з додатками для відповідача по справі та ухвалою від 17.04.2020 у справі відкрито провадження в порядку, визначеному ст.257 КАС України та надано відповідачу строк для надання відзиву на адміністративний позов.
Пунктом 3 Прикінцевих положень КАС України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.47,79,80,114,122,162,163,164,165,169,177,193, 261, 295, 304,309, 329,338, 342,363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Ухвалою суду від 24.06.2020 витребувано у військової частини НОМЕР_2 письмові пояснення по суті адміністративного позову та належним чином завірені копії документів на підтвердження (у випадку виплати позивачу) компенсації за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, основного грошового забезпечення за жовтень 2018, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018.
26.06.2020 та 17.07.2020 відповідачем надано відзив (відповідь) на адміністративний позов, у яких зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
20.07.2020 позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, яка з урахуванням положень ч.7 ст.47 КАС України (ненадання доказів на підтвердження направлення відповідачу) повернута позивачеві.
Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.
Наказом командира 92 окремої механізованої бригади № 240-ЗС позивач звільнений у відставку з військової служби відповідно до п.2 пп. «в» ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 17.10.2018 № 215 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Також вказаним наказом: визначено виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2018 рік за 34 календарні дні у розмірі 10718.84 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 4 календарні роки; вказано, що грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік позивач отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 за 2018 рік не отримав; постійним або службовим житлом під час проходження військової служби у частині забезпечувався.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.02.2019 № 33 внесені зміни до наказу від 17.10.2018 № 215, в тому числі в частині виплати компенсації за невикористану у 2018 році відпустку за 34 календарні дні у розмірі 10965.68 грн.
Щодо грошової компенсації за неотримане речове майно та компенсації за житло за період проходження служби з 27.08.2015 по 17.10.2018.
Сторонами не заперечувалось, що при звільненні з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 позивачу відповідачем здійснено не було.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ст. 91 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі по тексту - Порядок №178).
Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з п. 4 розділу ІІІ військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Тобто, законодавством України передбачено право вибору військовослужбовця, який звільняється зі Збройних Сил України, отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.
Зазначене право не може бути обмежено, скасовано або змінено відповідачем на власний розсуд без передбачених законом підстав.
Так, на день підписання наказу про звільнення зі служби позивач мав передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації замість неотриманого речового майна.
Виплата грошової компенсації за неотримане речове майно можлива на підставі довідки про вартість речового майна, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
В свою чергу, обов`язок відповідача щодо виплати компенсації виникає з моменту реалізації права позивачем шляхом висловлювання побажання щодо їх реалізації. Таким чином зазначені гарантії реалізуються за відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 450 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 50, ст. 1794).
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26 червня 2013 року затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким згідно з пунктом 1 цього Порядку визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ .
Відповідно до пункту 2 Порядку 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза.
Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно з пунктом 5 Порядку 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
Долученими до матеріалів справи документами (а.с.39-43) підтверджено, що позивач на підставі рапорту про надання житлової площі в гуртожитку у період служби мав ліжко-місце у гуртожитку за адресою м.Чугуїв , вул. Горішного 1/217 (кімната 338-1 та 338-2), за яке сплачувалися кошти т а були нараховані пільги як учаснику бойових дій.
Ухвалою суду від 24.06.2020 витребувано у військової частини НОМЕР_2 письмові пояснення по суті адміністративного позову та належним чином завірені копії документів на підтвердження (у випадку виплати позивачу) компенсації за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, основного грошового забезпечення за жовтень 2018, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018.
Жодних документів на виконання ухвали суду від 24.06.2020 відповідачем не надано.
При цьому, позивачем зазначено, що 17.10.2018 він звертався до Військової частини НОМЕР_2 за отриманням компенсації в тому числі за неотримане речове майно та піднайм житла, проте, вказані рапорти були знищені, жодної відповіді за ними отримано не було, по факту чого Чугуївським ВП ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування.
На повторні звернення з заявами про виплату грошової компенсації за невикористане речове майно листами від 23.04.2019 № 116/10/2/3196 повідомлено про відсутність підстав для такої виплати внаслідок не звернення під час звільнення з відповідним рапортом до командування військової частини.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено відсутність у позивача права на отримання компенсації за неотримане речове майно та грошової компенсації за піднайом житла
Оскільки питання нарахування компенсації за неотримане речове майно та піднайом житла відповідачем не розглядалося суд, враховуючи положення ст.9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути питання щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно, за період з 27.08.2015 по 17.10.2018, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018.
Щодо грошової компенсації за невикористану відпустку та основного грошового забезпечення за жовтень 2018 року.
Із долученого до матеріалів справи листа фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ ЗС України від 24.04.2019 № 116/14/3/563/Л встановлено, що при звільненні з військової служби позивачу нараховано:
грошове забезпечення за жовтень 2018 року (по день виключення зі списків особового складу частини) у сумі 5186.52 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2018 рік у сумі 10718.84 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби (за 4 календарні роки) у сумі 18915.60 грн., утримано винагороди за безпосередню участь в ОСС (згідно наданого рапорту) у сумі 15967.74 грн., які виплачені шляхом зарахування на особистий рахунок 22.10.2018 року.
Також вказаним листом зазначено про здійснення доплати грошового забезпечення з урахуванням пільгової вислуги років з 01.03. по 17.10.2018 в сумі 1882.09 грн., які виплачені 08.02.2019.
Із долученої до матеріалів справи довідки АТ « Державний експортно-імпортний банк України» філія в м. Харкові від 12.03.2020 № 068/15-83 та виписки по картці підтверджено, що на особовий рахунок позивача у жовтні 2018 надійшли кошти у розмірі 27646.84 грн. (9315.93 «вересень 2018» + 18330.91 «грошове забезпечення звільнення»).
Сума коштів 18330.91 грн. з урахуванням листа фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ ЗС України від 24.04.2019 № 116/14/3/563/Л складається з 5186.52+10718.84+18915.60 15967.74
Виплата означеної суми 22.10.2018 підтверджується випискою по рахунку - колонка « рух. за рах.» -22/10/18, яка надана позивачем до матеріалів справи (а.с.38).
Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошового забезпечення за жовтень та компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік.
Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.
Відповідно до пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України(п.п. 7, 8 Постанови № 704).
Відповідно до п. 4 розд. І Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає, серед іншого, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.
Згідно з абз. 3 п. 7 розд. І Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 9 розд. ХХIV Порядку № 260 передбачено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Згідно з п. 1 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" №65 від 15.02.2018 (далі - Наказ № 65) першому заступнику Міністра оборони України, заступникам Міністра оборони України, заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції, державному секретарю Міністерства оборони України, начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, Голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачу об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України, командувачам видів Збройних Сил України, командувачу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій України, командувачу Сил логістики Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам (начальникам) з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів та установ (в межах повноважень), наказано, зокрема, утримувати чисельність військовослужбовців, працівників і здійснювати фактичні видатки на грошове забезпечення, заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі на ці цілі.
Пунктами 7,9 Наказу № 65 встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.
В наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 215 від 17.10.2018 року, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення зазначено, що матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік відповідно до Інструкції № 260 позивач не отримував (а.с. 25).
При цьому, наказів про виплату матеріальної допомоги за 2018 рік Військовою частиною НОМЕР_2 не видавалося, які видаються виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено пунктами 7,9 Наказу № 65.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд зауважує, що у постановах від 11 липня 2019 року у справі №807/1920/16 (адміністративне провадження №К/9901/29489/18) та від 21 травня 2020 року по справі №807/1652/16 (адміністративне провадження №К/9901/23090/18) Верховний Суд дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є додатковим видом одноразового грошового забезпечення військовослужбовців. Керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
У відзиві на позов Військова частина НОМЕР_2 з приводу виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік зазначила, що у зв`язку з тим, що обсяги до військової частини НОМЕР_2 не доведені, командиром Військової частини НОМЕР_2 не приймалося рішення щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.
Враховуючи, що наказ про виплату матеріальної допомоги видаються військовою частиною виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено наказом № 65, які, як повідомлено відповідачем, не було доведено, отже підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати вказану допомогу немає.
Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності, яка виразилася у не здійсненні остаточного розрахунку при звільненні, стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, грошової компенсації за неотримане речове майно та піднайм житла.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17.10.2018 (наказ від 17.10.2018 № 215) та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.02.2019 № 33 внесені зміни до наказу від 17.10.2018 № 215 в тому числі в частині обрахунку вислуги років, тоді як остаточний розрахунок з позивачем проведений відповідно 22.10.2018 та у лютому 2019.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженогоУказом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати компенсації за не отримане речове майно, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст.117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Закріплені у ст.ст.116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2019 року по справі №825/598/17, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, пунктом 2 розділу 2 якого визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12календарних місяців роботи, що передують місяцю наданнявідпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Проте, матеріали справи не містять доказів нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини 2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17 .10.2018 по день фактичного розрахунку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018 є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки суми в межах задоволених позовних вимог не нараховані відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення, за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.3 Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -
вирішив
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з 17.10.2018.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.10.2018 по день фактичного розрахунку 19.02.2018 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації за неотримане речове майно, за період з 27.08.2015 по 17.10.2018, компенсації за житло під час проходження служби за період з 27.08.2015 по 17.10.2018.
В іншій частині адміністративний позов залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Обчислення строків оскарження рішення суду здійснюється з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.