Справа № 400/2662/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 р. справа № 400/2662/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., розглянув у письмовому провадженні справу з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаприватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича, вул. Хохлових Сім`ї, 9-А, офіс 1, м. Київ 119, 04119

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачатовариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС", вул. Миколи Вороного, 2, м. Львів, 79005

провизнання протиправною та скасування постанови від 21.05.2020 р. ВП № 62151483

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (надалі - відповідач або приватний виконавець Варава Р.С.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС" (надалі - ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС"), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62151483 від 21.05.2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач порушив ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), оскільки прийняв до виконання виконавчий документ не взявши до уваги, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у місті Миколаєві.

Відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно виконавчого напису, на підставі якого відкрито виконавче провадження, адресою проживання ОСОБА_1 вказано м. Київ, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа. На думку відповідача, ним не порушено ст. 24 Закону № 1404-VIII (а. с. 46-63).

Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 08.07.2020 р. суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та зупинив стягнення, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. у виконавчому провадженні № 62151483 з примусового виконання виконавчого напису № 944 від 06.05.2020 р. приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС" заборгованості в розмірі 83 570,98 грн., до набрання законної сили рішенням суду (а. с. 40-42).

Суд відкрив провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 287 кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

В судове засідання сторони не з`явились, позивач разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а. с. 11).

Керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

06.05.2020 р. року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 944 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 83 570,98 грн. на користь ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС" (надалі - виконавчий напис) (а. с. 52).

У виконавчому написі вказана адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з відзиву, 21.05.2020 р. ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС" подало приватному виконавцю заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису.

Постановою від 21.05.2020 р. відповідачем відкрито виконавче провадження № 62151483 з примусового виконання виконавчого напису (а. с. 54) та 31.05.2020 р. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 57-58).

За приписами ч. 1 ст. 5 Закон № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У свою чергу, згідно ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

З огляду на вищезазначені норми можливо дійти висновку, що особа самостійно визначає своє місце проживання, шляхом внесення інформації про адресу місця проживання до реєстру територіальної громади, із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як вбачається з копії паспорта позивача, місце проживання визначено реєстрацією з 16.11.1983 р. за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 19). Позивач наголошує, що іншої адреси реєстрації або проживання він не має. Окрім того, будь-якого майна на території міста Києва позивач не має. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 21).

Доказів іншої адреси реєстрації/проживання позивача до суду не надано.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд погоджується з відповідачем, що норми Закону № 1404-VIII не зобов`язують приватного виконавця перевіряти достовірність зазначеної у виконавчому документі інформації до відкриття виконавчого провадження.

Разом з цим, судом встановлено, що факт проживання ОСОБА_1 в м. Києві не підтверджений, адже єдиним доказом на який посилається приватний виконавець є виконавчий напис, який відповідач перевірив на відповідність вимогам чинному законодавству України.

Виконавчі написи нотаріусів, згідно з статтею 3 Закону № 1404-VIII, є виконавчими документами.

У виконавчому написі вказано, що його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Згідно з статтею 87 Закону України від 02.09.1993 р. № 3425-ХІІ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (надалі Постанова № 1172).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 затверджений Постановою № 1172 Перелік був змінений, зокрема, доповнений пунктом 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Саме цей пункт вказаний у виконавчому написі.

Проте, постановою від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 Київський апеляційний адміністративний суд визнав частково незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в тому числі в частині доповнення Переліку пунктом 2 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/65037659).

Таким чином, з 22.02.2017 р. стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватись на підставі виконавчих написів.

Виконавчий напис, що був поданий відповідачу з заявою про примусове виконання рішення, був вчинений всупереч статті 87 Закону "Про нотаріат", а тому факт його подання відповідачу не міг бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

Однією із засад виконавчого провадження, як вказано у статті 2 Закону № 1404-VIII, є законність.

Викладені обставини свідчать про те, що примусове виконання приватним виконавцем виконавчого напису суперечить вимогам Закону № 1404-VIII та Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Щодо аргументів відповідача, що саме адреса: АДРЕСА_3 зазначена як місце проживання боржника в заяві стягувача про примусове виконання рішення, а також зазначена адреса вказана у виконавчому написі № 944, суд звертає увагу, що місце проживання особи визначає не стягувач, а сама особа шляхом проведення відповідної реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, маються підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивач сплатив в розмірі 840,80 грн. (а. с. 1) за подачу позову та 630,60 грн. (а. с. 30) за подачу заяви про забезпечення позову, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,0 грн.

Позивач просить суд присудити йому витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,0 грн. На підтвердження таких витрат ним подано договір про надання правничої допомоги № 24/20 від 06.07.2020 р., укладений між ним та адвокатом Пугаченком С.Ю., квитанцію № 1/24/20-К від 07.07.2020 р. на суму 1 500,0 грн., акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом від 07.07.2020 р., в якому міститься опис послуг, які складаються з консультації - 500,0 грн. та складання позовної заяви - 1 000,0 грн.; ордер про надання правової допомоги ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 25а-29).

Відповідно до ст. 134 ч. 5 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 1 500,0 грн. є надмірною.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, суд присуджує позивачу судові витрати в сумі 1 471,40 грн. судового збору та 1 000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (вул. Хохлових Сім`ї, 9-А, офіс 1, м. Київ 119, 04119, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТ ХАУС" (вул. Миколи Вороного, 2, м. Львів, 79005, ), задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича від 21.05.2020 р. про відкриття виконавчого провадження № 62151483.

3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (вул. Хохлових Сім`ї, 9-А, офіс 1, м. Київ АДРЕСА_4 , 04119, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 471,40 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят одна гривня сорок копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,0 грн. (одна тисяча гривень).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд.

Суддя А. О. Мороз