Справа № 540/2587/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2587/19
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А :

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якій просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 серпня 2019 року №Ф-613-25, складену ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана вимога складена на підставі недостовірних та недоведених фактів, в зв`язку з чим є необґрунтованою і протиправною. Обчислення єдиного внеску органами доходів та зборів здійснюється на підставі, зокрема, актів документальної перевірки, жоден з яких позивачу не вручався. Відповідачем порушено визначений порядок, оскільки оскаржувану вимогу складено не на підставі визначеного кола документів, а на підставі інформації відсутньої у платника податку, що виключає у останнього розуміння походження боргу. В січні 2019 року позивач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та почала сплачувати сплачувала ЄСВ в розмірі мінімального страхового внеску, що підтверджується відповідними квитанціями. З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 виконано вимоги Закону щодо проведення оплати ЄСВ в якості особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність адвоката.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість доводів позивача. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Зазначає, що позивач є платником ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску, що позивач має сплачувати як його платник не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. На підставі норм чинного законодавства позивачу нараховано за 2017 рік суму грошового зобов`язання у сумі 8448,00 гривень, а за 2018 рік у сумі - 9828,72 гривні. Дана обставина підтверджується інтегрованою карткою позивача АІС "Податковий блок" за 2017-2018 роки.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції в обґрунтування чого посилається на доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 21.02.2003, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 20.12.2019 року.

Кодом виду економічної діяльності вказано, зокрема, "Консультування з питань комерційної діяльності й керування" (70.22) (а.с. 45-46).

Відповідно до відомостей зазначеного витягу з ЄДРПОУ 25.02.2003 позивача взято на облік відповідачем, як платника єдиного внеску.

Відповідно до витягу з АС «Податковий борг» 17.01.2014 позивачу встановлено ознаку незалежної професійної діяльності арбітражний керуючий (а.с. 34, на звороті).

17.01.2014 ОСОБА_1 взята на облік Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як платник податків (а.с. 45 на звороті).

Відповідно запису №5012698 від 29.12.2016 державним реєстратором внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 46).

Згідно довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру №040 від 29.01.2019 встановлено, що адвокат Брусенцева О.С. взята на облік у контролюючих органах 29.01.2019 за №33418, на дату видачі довідки перебуває на обліку Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (а.с. 16).

Відповідно до повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску від 29.01.2019 №008 ОСОБА_1 взята на облік як платник єдиного внеску в органі доходів та зборів з 29 січня 2019 року (а.с. 17).

Протягом 2019 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок органу доходів і зборів, відкритий в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, наступні суми єдиного соціального внеску:

19.04.2019 - 2754,18 грн. (квитанція № 0.0..1 від 19.04.2019) (а.с. 18, 33);

23.07.2019 - 2754,18 грн. (квитанція № 0.0..1 від 23.07.2019) (а.с. 18, 33);

01.11.2019 - 2800,00 грн. (квитанція № 0.0..2 від 01.11.2019) (а.с. 18, 33).

14.08.2019 контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-613-25, відповідно до якої борг ОСОБА_1 становить 8190,65 грн.

Вважаючи зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 у 2017-2018 роках була платником ЄСВ в розумінні ст. 4 Закону України №2464. Разом з тим, наявними доказами підтверджується, що її діяльність, як фізичної особи-підприємця припинена 29.12.2016. Як самозайняту особу позивача взято на облік 29.01.2019 року в зв`язку з чим за період з 29.12.2016 до 29.01.2019 вона не була платником ЄСВ. Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень належними, достовірними та допустимими доказами не доведено відповідність прийнятого рішення, в частині сум, що лягли в основу оскаржуваної вимоги, приписам ч. 2 ст.2 КАС України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності податкової вимоги №Ф-613-25 від 14.08.2019 про сплату боргу (недоїмки,) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який станом на 31.07.2019 складає 8 190,65 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 1 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для, зокрема, платників, зазначених у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року) .

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З наведеного вбачається, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, які не одержували доходів, зобов`язані з 2017 року сплачувати єдиний соціальний внесок в мінімальному розмірі визначеному в законодавстві.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 у 2017-2018 роках була платником ЄСВ в розумінні ст. 4 Закону України №2464.

З наявного в матеріалах справи витягу з ЄДРПОУ вбачається, що її діяльність як фізичної особи-підприємця припинена 29 грудня 2016 року.

Повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску від 29.01.2019 №008 підтверджується, що позивач взята на облік як платник єдиного внеску з 29.01.2019 року.

При цьому нею здійснено сплату ЄСВ в мінімальному розмірі за перші три квартали 2019 року, що підтверджується відповідними квитанціями та відомостями АС «Податковий блок» (а.с. 17,18,33).

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкція № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції(для платника - фізичної особи).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Проаналізувавши зазначені норми у сукупності, суд зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, а також на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Тобто, передумовою для формування податкової вимоги, є наявність у платника боргу, який обліковується в інформаційній системі органу доходів і зборів, а також результати проведення органом доходів і зборів документальної перевірки, в ході якої посадовими особами досліджуються та аналізуються звіти платника податків про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Судова колегія звертає увагу, що вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається разом з актом документальної перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами.

Єдиним обґрунтуванням щодо складення оскаржуваної вимоги є посилання податкового органу на облікові дані АС «Податковий блок», відповідно до яких за 2017-2018 роки позивачу нараховано борг в загальному розмірі 18 276,72 грн., який з урахуванням усіх виплат станом на 31.07.2019 становив 8 190,65 грн.

Судова колегія вважає зазначені доводи помилковими та нараховану суму ЄСВ неправомірною, оскільки відсутність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця та як наслідок відсутність у неї обов`язку щодо сплати ЄСВ в період з 29.12.2016 по 29.01.2019 є встановленим фактом, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, відповідним витягом з ЄДРПОУ (а.с. 46).

Аналогічних висновків дійшов суд першої інстанції та апелянтом не наведено жодних доводів щодо їх спростування.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зміст апеляційної скарги фактично зводиться до переоцінки належним чином встановлених судом першої інстанції обставин справи

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності винесення відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф-613-25 та наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 грудня 2019 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко