Справа № 520/3284/2020
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 р. Справа № 520/3284/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 15.04.20 року по справі №520/3284/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку у квітні 2018 року та бездіяльність з невиплати йому вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82 % грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром, а також здійснити виплату йому суми всієї перерахованої пенсії за весь період з 01.01.2016 по дату перерахунку пенсії, разом з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" у найближчий виплатний період однією сумою та без відстрочення такої виплати згідно з постановами КМУ від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" та від 24.12.2019 № 1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання ним законної сили.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 840, 80 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що дії відповідача (Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області), які полягають у зменшенні розміру його пенсії з 82 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції під час її перерахунку у квітні 2018 року та бездіяльність з невиплати йому вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки є протиправними, що і стало підставою для його звернення з позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження - майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ідентифікаційний код - 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення по відповідній посаді з 01.01.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82 % грошового забезпечення по відповідній посаді з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року в частині відмови у задоволенні частки позовних вимог і прийняти нове рішення в цій частині про їх задоволення. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82% грошового забезпечення по відповідній посаді в поліції без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром, а також здійснити виплату йому суми всієї перерахованої пенсії за весь період з 01.01.2016 по дату перерахунку пенсії, разом з виплатою компенсації за несвоєчасну виплату всіх сум несвоєчасно виплаченої йому пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" у найближчий виплатний період однією сумою та без відстрочення такої виплати згідно з постановами КМУ від 22.08.2018 р. № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійний виплат за рішенням суду" та від 24.12.2019 №1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян". Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання ним законної сили. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04,2020 по справі № 520/3284/2020 залишити без змін. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що задовольняючи заявлені позовні вимоги лише частково, суд першої інстанції обрав у рішенні неефективний спосіб відновлення порушених прав позивача, що в подальшому неминуче призведе до виникнення між позивачем та відповідачем нових судових спорів з одних і тих-же правовідносин щодо прав позивача на отримання належної йому згідно з законодавством правильної обчисленої суми пенсії. Так, з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог позивач не погоджується і вважає його помилковим у цій частині, виходячи з норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у позовній заяві з метою відновлення своїх порушених прав на отримання правильно обчисленого розміру пенсії позивач просив зобов`язати відповідача "виплачувати" позивачу з 01.01.2016 відповідну пенсію, але суд у рішенні з незрозумілих причин зобов`язав відповідача "... перерахувати та виплатити позивачу з 01.01.2016 пенсію у розмірі 82% грошового забезпечення по відповідній посаді...". Таким чином, у ході виконання цього судового рішення відповідач фактично буде зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача лише за період з 01.01.2016 по дату набрання законної сили судовим рішенням. Тобто, будь-яких обов`язків для відповідача проводити виплату позивачу правильно перерахованої пенсії після проведення перерахунку розміру пенсії судове рішення не містить і відповідач не позбавлений права після виконання судового рішення у цій частині продовжити виплату позивачу у попередньому (зменшеному) розмірі, що призведе до необхідності звернення позивача до суду з новим позовом. Вважає, що вирішення судом цього спору повинно було бути здійснено у ефективний спосіб відновленням порушених прав позивача таким чином, щоб порушені права позивача були відновлені судом повністю і у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду з метою їх захисту в новому позовному провадженні, або в порядку статті 383 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача "виплачувати" (а не "виплатити") відповідну суму пенсії з 01.01.2016, у тому числі без обмеження розміру пенсії максимальним розміром. Вказує, що в випадку задоволення його вимог в частині перерахунку пенсії її розмір буде складати з 01.01.2016 року 11449,04 грн. і обмеження максимальним розміром пенсії не повинні бути застосовані. Крім того, щодо вимог про проведення виплат без урахування постанов КМУ від 28.08.2018 № 649 та №649 від 24.12.2019 однією сумою зазначає, що положення вказаних постанов не можуть бути застосовані судом як підстава відтермінування для відповідача виплати позивачу належної йому згідно з законодавством України пенсії (майна) і несвоєчасно перерахована та виплачена відповідачем сума пенсії позивача підлягає виплаті йому в найближчий виплатний період однією сумою. Щодо неможливості застосування до спірних правовідносин в частині строків виплати пенсії Постанови КМУ від 21.02.2018 №103 зазначає, що оскільки постанова КМУ від 21.02.2018 №103 прийнята вже після виникнення спірних правовідносин (01.01.2016) та погіршує становище позивача в частині строків виплати належної йому пенсії за 2016-2017 роки, згідно статті 58 Конституції України вона не підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин, а отже встановлені пунктом 3 Постанови КМУ №103-2018р. строки виплати перерахованої з 01.01.2016 пенсії не можуть бути застосовані під час вирішення судом цього спору в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача з невиплату позивачу сум перерахованої пенсії за 2016-2017 роки. Стосовно судового контролю зазначає, що звернення позивача у позовній заяві до суду про встановлення судового контролю не є заявленням таких вимог до відповідача, у зв`язку з чим взагалі не є предметом позову і позивачем у цій апеляційній скарзі не оскаржується, але апеляційний адміністративний суд має право встановити відповідний судовий контроль за виконанням відповідачем судового рішення. Скаржник в обґрунтування своїх вимог посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідні Протоколи до неї; практику Європейського суду з прав людини; судову практику Верховного Суду та Верховного Суду України.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що вимоги скарги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права в оскаржуваній частині, просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 р. по справі №520/3284/2020 залишити без змін в оскаржуваній частині.

З огляду на приписи п.п.1, 2 ч.1 ст.311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 08.12.2003 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". На момент призначення пенсії розмір пенсії позивача становив 82 % грошового забезпечення.

З 01.01.2016 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача в розмірі 70% грошового забезпечення, що підтверджується наявним в матеріалах справи перерахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії та розміром її виплати, позивач звернувся до адміністративного суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення по відповідній посаді з 01.01.2016. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії в найближчий період однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно, у разі набрання чинності рішенням суду перерахування донарахованих сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсії без обмеження максимальним розміром та без відстрочення платежу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин заявлені позивачем вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справі, позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, і в цій частині скаржник просить прийняти нове рішення про задоволення позову. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції скаржник просить залишити без змін.

Так, щодо вимог позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016 - 2017 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі по тексту - Закон України № 2262-XII) (станом на

01.01.2016 р.) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.63 Закону України № 2262-XII (далі по тексту - Закон України №2262-XII) (станом на 01.01.2016 р.) перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч.3 ст.51 Закону України № 2262-XII (станом на 01.01.2016 р.) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Колегія суддів зазначає, що шляхом прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі по тексту - Постанова КМУ №103) встановлено новий порядок перерахування та виплати пенсій пенсіонерам внутрішніх справ.

Водночас, відповідно до положень статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, зі змісту приписів п.3 Постанови КМУ №103 вбачається, що нею врегульовано строки виплати пенсій, а не порядок проведення перерахунку.

Відповідно до п.5 Постанови КМУ №103 перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) відповідно до пункту 3 цієї постанови проводиться на підставі довідок про розміри грошового забезпечення, поданих Міністерством внутрішніх справ органам Пенсійного фонду України до набрання чинності цією постановою, або довідок, додатково оформлених та поданих відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45.

Так, фактично наведена вище Постанова КМУ №103 не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону України № 2262-XII та Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Колегія суддів звертає увагу, що урахуванням положень ч.4 ст.63 Закону України № 2262-XII (в редакції Закону від 01.01.2016 р.) у зв`язку зі зміною грошового забезпечення, позивач з 01.01.2016 р. отримав право на перерахунок пенсії.

Тобто, право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії з 01.01.2016 року, з урахуванням вже виплачених сум, має визначатися безпосередньо приписами Закону України №2262, а отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати "майном" у значенні цього положення, з огляду на обставини того, що позивач отримав право на вказані суми виплат ще до прийняття Постанови КМУ №103, що було передбачено положеннями Закону України №2262.

Зазначені обставини свідчать про те, що невиплата вказаних належних позивачу сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Вказана правова позиція, викладена і в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10), відповідно до якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Враховуючи вищенаведене, наявні підстави вважати, що у позивача є "законні сподівання", оскільки останній отримав право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України №2262 у січні 2016 (01.01.2016), а Постанова КМУ №103 була прийнята 21.02.2018 р. та набула чинності 24.02.2018 року, тобто в даному випадку її положення щодо виплати нарахованих за минулий період пенсій не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони виникли до прийняття цього нормативного-правового акту, а тому підлягають врегулюванню тими нормативно-правовими актами, які були чинні на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії.

Окрім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, в тому числі у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, враховуючи обставини справи, та наявність порушення прав позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки, а тому в цій частині вимог позов є таким, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання пенсійного органу на правову позицію Верховного Суду, яка була викладена в ухвалі від 02.05.2018 р. по справі №818/1076/18, колегія суддів зауважує, що по - перше зазначена правова позиція суду касаційної інстанції не суперечить висновкам, викладеним вище судом апеляційної інстанції, а по - друге у вказаній ухвалі не вирішувався спір по суті.

Доводи пенсійного органу щодо необґрунтованості вищезазначених вимог позову, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо вимог позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати пенсію без обмеження суми виплат перерахованої пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Таким чином, вказані вимоги є такими, що спрямовані на майбутнє та передчасними, тобто на відносини, відносно яких на даний момент відсутні докази того, що вони будуть порушені суб`єктом владних повноважень, оскільки предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту позивача є саме зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію.

Щодо посилання скаржника на те, що вирішення судом цього спору повинно було бути здійснено у ефективний спосіб відновленням порушених прав позивача, таким чином, щоб порушені права позивача були відновлені судом повністю і у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду з метою їх захисту в новому позовному провадженні, або в порядку статті 383 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача "виплачувати" (а не "виплатити") відповідну суму пенсії з 01.01.2016, у тому числі без обмеження розміру пенсії максимальним розміром, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на даний час відсутні обґрунтовані підстави вважати, що пенсійним органом будуть порушені або порушуватися законні права та інтереси позивача.

Стосовно посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду України висловлені у постановах від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 щодо того, що спосіб відновлення порушеного права має ефективним та такими, що виключає подальші протиправні рішення, а також посилання на правові позиції Верховного Суду, які були викладені в постановах від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 15.04.2019 у справі №127/4270/17, в обґрунтування того, що п.2 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та дія інших положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016, але позивачу пенсія була призначена з грудня 2013 року і стосовно нього цей закон не повинен застосовуватися, то колегія суддів, з урахуванням вже наведеного вище, а також матеріалів даної справи, зауважує, що позивачем висловлюються припущення щодо можливого порушення його прав відповідачем в разі здійснення перерахунку пенсії, проте на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушуватися права позивача на належне пенсійне забезпечення та обмежуватися його пенсія максимальним розміром.

Крім того, щодо посилання апелянта на приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідні Протоколи до неї, а також на практику Європейського суду з прав людини, висловлені в його рішеннях, колегія суддів зауважує, що вони не суперечать та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по даній справі.

Щодо вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою, та без відстрочення такої виплати згідно з постановами КМУ від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" та від 24.12.2019 № 1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Закону України №2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Частиною 3 ст.52 Закону України №2262-ХІІ визначено, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Частиною 2 ст.55 Закону України №2262-ХІІ визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Колегія суддів зауважує, що системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати "порядок перерахунку пенсії" не є тотожним праву встановлювати "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії".

Отже, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям "порядок проведення перерахунку пенсії".

Колегія суддів зауважує, що законодавством не передбачено виплати пенсії, належної позивачу, частинами, а отже належним виконанням судового рішення, в даному випадку, є саме виплата всієї суми перерахованої пенсії однією сумою.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

В даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Колегія суддів зауважує, що пенсійний орган заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на те, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації владних управлінських функцій і вирішення питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Зазначає, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії, а тому вважає цю вимогу позивача необґрунтованою та безпідставною.

Нормами ст. 246 КАС України визначається зміст рішення суду.

Частиною 6 наведеної статті КАС України визначено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку виплата всієї суми перерахованої пенсії однією сумою є фактично способом захисту прав позивача, оскільки по - перше вказані суми недоплаченої суми повинні були вже виплачені позивачу і відповідно громадянин має право отримати одразу всю суму на виконання рішення суду, а по - друге це буде фактично порядком виконання рішення суду, відповідно до вказаної вище норми КАС України, з огляду на спір щодо порядку виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції мав визначити спосіб виконання рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою.

Відповідно висновки суду першої інстанції в обґрунтування відмови у задоволенні наведених вище вимог позивача та доводи відповідача про їх безпідставність та необґрунтованість є помилковими.

Разом з тим, що стосується здійснення такої виплати ( виплати всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою) без відстрочення згідно з Постановами КМУ від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду" та від 24.12.2019 №1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян", колегія суддів вважає ці вимоги передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема приписів ст.129-1 Конституції України, ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та повинно виконуватися в повному обсязі і саме приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Питання застосування чи незастосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 р. при виконанні судового рішення є питанням вже безпосереднього виконання такого рішення, і оскарження відповідних дій чи бездіяльності вже цієї стадії.

Також, на даний час відсутні підстави вважати, що саме Постанова Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1088 "Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян" буде застосована до позивача.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що задовольняючи позовні вимоги в частині виплати всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою, суд фактично зазначив належний спосіб виконання рішення.

Щодо посилання скаржника на те, що вирішуючи аналогічний спір по справі №520/7458/19 Харківський окружний адміністративний суд самостійно вийшов за межі заявленого пенсіонером позову і зобов`язав орган пенсійного фонду виплатити йому відповідну компенсацію без урахування постанови КМУ від 22.08.2018, рішенням апеляційної інстанції вказане рішення було залишено без змін, а також посилання практику судів першої інстанції, в обґрунтування того, що судами приймалося рішення про задоволення вимог про зобов`язання відповідача виплатити іншим особам - позивачам суми перерахованої пенсії без застосування норм Постанови КМУ від 22.08.2018 №649, як належний і ефективний спосіб судового відновлення порушених прав, то колегія суддів зауважує, що з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому в даному випадку рішення судів першої та апеляційної інстанцій не є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Стосовно доводів скаржника про те, що відмова позивачу в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача провести відповідну виплату пенсії без урахуванням постанов КМУ від 22.08.2018 №649 та від 24.12.2019 №1088 не призведе до реального виконання відповідачем судового рішення в найближчий виплатний період однією сумою, що буде порушенням норм Конституції та законів з пенсійного забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими та передчасними, оскільки відсутні підстави вважати, що пенсійний орган не буде виконувати судове рішення або буде ухилятися від його виконання.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання ним законної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю:

1) під час ухвалення рішення по суті спору;

2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що з огляду на те, що позивачем не наведено переконливих аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 21.11.2019 р. по справі №826/16079/18.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом тридцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Приймаючи рішення по суті, колегія суддів зазначає, що спір вирішується з урахуванням вимог ч.ч.1,5 ст.308 КАС України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки з прийняттям в цій частині нового рішення про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки. Також, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою з прийняттям в цій частині нового рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року по справі №520/3284/2020 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №39_12 від 14 травня 2020 р. скаржником було сплачено 1261,21 грн. (а.с.60), (переплата склала 0,1 коп.), а тому з огляду на результат апеляційного перегляду даної справи та фактичне задоволення немайнової вимоги позивача, колегія суддів вважає, що з урахуванням залишенням без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп. за подання апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі №520/3284/2020 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з невиплати ОСОБА_1 вже перерахованої суми пенсії за 2016-2017 роки.

Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі №520/3284/2020 в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 всієї суми перерахованої пенсії з 01.01.2016 року однією сумою.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року по справі №520/3284/2020 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош