Справа № 640/15904/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Київ № 640/15904/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача

Головне управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження

за участю представників позивача, третьої особи, відповідач не прибув, належним чином повідомлений

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) адреса: АДРЕСА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (надалі - відповідач) адреса: 02099, місто Київ, вулиця Костянтина Заслонова, будинок 16, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у місті Києві (надалі - третя особа) адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62268125 від 09 червня 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Гусєвою Яною Андріївною.

Підставою позову вказана незгода позивача з діями відповідача щодо відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на дату подання даного позову сума недоїмки згідно з вимогою податкового органу є неузгодженою, у зв`язку з чим, прийнята відповідачем спірна постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62268125 є протиправною, оскільки виконавчою службою прийнято до виконання виконавчий документ, який не набрав законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання 22 липня 2020 року з`явився представник позивача, який підтримав заявлені ним вимоги та просив їх задовольнити. Прибула третя особа на стороні відповідача, яка проти позову заперечувала. Представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом скороченого строку, а від відповідача жодних заяв та клопотань в цій справі не надходило, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, Головним управлінням ДПС у місті Києві прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 березня 2020 року № Ф-129, відповідно до якої за ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість.

На підставі вказаної вище податкової вимоги старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гусєвою Яною Андріївною постановою від 09 червня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62268125 з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у місті Києві про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ф-129 від 19 березня 2020 року.

Вважаючи дії відповідача щодо прийняття вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно з частиною 5 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який, у разі його невиконання та не оскарження у судовому порядку орган доходів і зборів зобов`язаний законом надіслати до підрозділу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України № 1124 від 09 грудня 2015 року затверджено Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на рішення про нарахування пені та накладення штрафу.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Розгляд скарг згаданого порядку скарга на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу подана з дотриманням порядку і строків, визначених пунктом 3 розділу II та пунктом 1 розділу IІІ цього Порядку, зупиняє строки їх сплати до винесення рішення контролюючим органом вищого рівня або дня набрання судовим рішенням законної сили.

Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до дня набрання рішенням суду законної сили в разі оскарження платником вимоги, якщо накладення фінансових санкцій пов`язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Податкова вимога, на підставі якої відкрито виконавче провадження, отримана платником податків лише 30.06.2020, тобто на момент відкриття виконавчого провадження ще не сплинув десятиденний строк на її оплату, більше того, він для позивача на той момент ще навіть не розпочався, а вимога подана на виконання не була узгодженою.

Крім цього, судом встановлено, що позивач оскаржив спірну податкову вимогу в судовому порядку, відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі № 640/16104/20 про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу

При цьому, згідно з матеріалів справи вбачається, що також підтверджується відомостями з КП «Діловодство спеціалізованого суду» та з Єдиного державного реєстру судових рішень, що на даний час вказана справа не розглянута. Отже спірна вимога про сплату боргу не є узгодженою, не набула статусу чинного виконавчого документу, та Головне управління ДПС у місті Києві не мало законних підстав направляти її до підрозділу державної виконавчої служби.

При цьому слід наголосити, що оскарження в судовому порядку спірної вимоги здійснено позивачем з дотриманням строків з моменту закінчення адміністративного оскарження, а отже, підстав для примусового виконання вказаної вимоги немає.

Крім цього, слід зауважити, що податковим органом вказано дату набрання законної сили вказаної податкової вимоги 20 травня 2020 року, разом з тим, вказана дата, враховуючи висновки суду, є непідтвердженою належними та допустимими доказами.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5, 7 статті 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Статтею 3 Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до статті 25 Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Отже, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного в сукупності та наявність факту того, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-129 від 19 березня 2020 року на даний час оскаржується в судовому порядку та є неузгодженою, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62268125 від 09 червня 2020 року є такою, що винесена передчасно, є неправомірною та підлягає скасуванню.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, та наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 97260 від 10 липня 2020 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 2 102,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62268125 від 09 червня 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Гусєвою Яною Андріївною .

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувати Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (адреса: 02099, місто Київ, вулиця Костянтина Заслонова, будинок 16).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із врахуванням особливостей ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Клочкова