Справа № 140/198/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/198/20 пров. № А/857/5803/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року, ухвалене суддею Сорокою Ю.Ю. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі № 140/198/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Шевченка» до головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Орлова Володимира Вікторовича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і припису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області № 567 від 26.12.2019 року про зупинення дії містобудівних умов та обмежень від 07.10.2016 року № 480-13-16(м) «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вулиці Шевченка, 13 в АДРЕСА_1 » та припис головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області № 560 від 24.12.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що в грудні 2019 року головний інспектор будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області провів позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 07.10.2016 року № 480-13-16(м) на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шевченка, АДРЕСА_1 », за результатами якої виніс припис № 560 від 24.12.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та рішення № 567 від 26.12.2019 року про зупинення дії містобудівних умов та обмежень.

У ході перевірки інспектор будівельного нагляду встановив те, що містобудівні умови та обмеження Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради прийняло з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема: гранично допустима висота будівель вказана без посилання на конкретні положення нормативно-правових актів, положення містобудівної документації на місцевому рівні; цільове призначення земельної ділянки не відповідає намірам забудови; у містобудівних умовах та обмеженнях не зазначені конкретні положення нормативних актів, відомості, які ґрунтуються на розрахунках, положеннях містобудівної документації на місцевому рівні і не містять конкретних цифрових показників, за якими неможливо визначити містобудівні умови та обмеження; у містобудівних умовах та обмеженнях відсутня інформація про державну реєстрацію земельної ділянки; видача містобудівних умов і обмежень без ситуаційного плану щодо місця знаходження земельної ділянки, без викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000, без фотофіксації земельної ділянки.

Позивач вважає, що оскаржені рішення, відповідач прийняв безпідставно з огляду на те, що пункт 5 розділу «Загальні дані» містобудівних умов Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року позивач не порушив, оскільки в містобудівних умовах і обмеженнях вказано на якій правовій підставі позивач володіє земельною ділянкою на якій дозволено нове будівництво. Додатково зазначив, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.09.2016 року № 69376039 державна реєстрація договору оренди землі від 19.09.2016 року, кадастровий номер :21:029:0029 в реєстрі речових прав проведена 29.09.2016 року № 16658749.

Також, на думку позивача, наміри забудови земельної ділянки відповідають Детальному плану територій району вул. Набережна-вул. Шевченка у м. Луцьку, який затверджений рішенням виконкому міської ради від 08.07.2015 року № 387-1 та є чинною містобудівною документацією на місцевому рівні.

Позивач вважає, що не порушив вимог пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, оскільки у пунктах 1, 2, 3, 4, 6 «Містобудівні умови та обмеження» зазначена інформація, яка ними вимагається, а саме, визначена гранична допустима висота будівель - 33 м., відсоток забудови земельної ділянки - відповідно до норм проектування, відстань від об`єкта, який проектується до меж червоних ліній - будівництво здійснюється за межами нормативної водоохоронної зони, мінімально допустимі відстані від об`єктів, які проектуються, до існуючих будинків споруд - виконання вимог розділу 4ДБН В. 1.1.7.2002 «Захист від пожеж. Пожежна безпека», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» (додаток 3.1 обов`язковий).

З цих підстав позивач вважає, що порушення норм законодавства у сфері містобудівної діяльності, при будівництві на об`єкті «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 » не допустив.

Тому позивач зробив висновок про те, що відповідач безпідставно зупинив дію містобудівних умов та обмежень від 07.10.2016 року № 480-13-16(м) «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 ». На думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування рішення про зупинення дії містобудівних умов та обмежень та припису про усунення виявлених порушень законодавства.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Орлова Володимира Вікторовича № 567 від 26.12.2019 року про зупинення дії містобудівних умов та обмежень № 480-13-16(м) від 07.10.2016 року «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шевченка АДРЕСА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано припис головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Орлова Володимира Вікторовича про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 560 від 24.12.2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК Шевченка» судовий збір в сумі 4 204 гривні 00 копійок.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач мотивує тим, що у грудні 2019 року головний інспектор будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області провів позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 07.10.2016 року № 480-13-16(м) на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Шевченка, 13 в. Луцьк».

У ході перевірки інспектор будівельного нагляду встановив те, що містобудівні умови та обмеження Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради прийняло з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема: пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підпункту 5 пункту 1.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у тому, що гранично допустима висота будівель вказана без посилання на конкретні положення нормативно-правових актів, положення містобудівної документації на місцевому рівні; частини 2 статті 5, пункту 3 частини 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яке полягає у тому, що цільове призначення земельної ділянки не відповідає намірам забудови; пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у тому, що у містобудівних умовах та обмеженнях не зазначені конкретні положення нормативних актів, відомості, які ґрунтуються на розрахунках, положеннях містобудівної документації на місцевому рівні і не містять конкретних цифрових показників, за якими неможливо визначити містобудівні умови та обмеження; пункту 2.2. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, пункту 5 розділу «Загальні дані» додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у відсутності інформації про державну реєстрацію земельної ділянки; пунктів 2.1 та 2.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у видачі містобудівних умов і обмежень без ситуаційного плану щодо місця знаходження земельної ділянки, без викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000, без фотофіксації земельної ділянки.

За результатами перевірки інспектор виніс припис № 560 від 24.12.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та рішення № 567 від 26.12.2019 року про зупинення дії містобудівних умов та обмежень.

Відповідач вважає, що приймаючи ці рішення, діяв в порядку спосіб та межах повноважень відповідного органу державної влади, встановленими чинним законодавством.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 24.12.2019 року головний інспектор будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Орлов В.В., у присутності начальника Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради Туза В.В., провів позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради.

За результатами перевірки 24.12.2019 року головний інспектор будівельного нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області склав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому зафіксовано, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 07.10.2016 року № 480-13-16(м) на об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 » видані з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, а саме:

пунктів 2.1 та 2.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у видачі містобудівних умов і обмежень без ситуаційного плану щодо місця знаходження земельної ділянки, без викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000, без фотофіксації земельної ділянки;

пункту 5 розділу «Загальні дані» додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у відсутності інформації про державну реєстрацію земельної ділянки.

частини 2 статті 5, пункту 3 частини 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яке полягає у тому, що цільове призначення земельної ділянки не відповідає намірам забудови;

пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», підпункту 5 пункту 1.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у тому, що гранично допустима висота будівель вказана без посилання на конкретні положення нормативно-правових актів, положення містобудівної документації на місцевому рівні;

пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, які затверджені наказом Мінрегіону № 109 від 07.07.2011 року, яке полягає у тому, що у містобудівних умовах та обмеженнях не зазначені конкретні положення нормативних актів, відомості, які ґрунтуються на розрахунках, положеннях містобудівної документації на місцевому рівні і не містять конкретних цифрових показників, за якими неможливо визначити містобудівні умови та обмеження.

За результатами перевірки інспектор виніс припис № 560 від 24.12.2019 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та рішення № 567 від 26.12.2019 року про зупинення дії містобудівних умов та обмежень.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що містобудівні умови та обмеження видані у відповідності до чинного законодавства України.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Правовідносини у цій справі регулюються Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон 3038-VІ), Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженим Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 109 від 07.07.2011 року (далі Порядок № 109) та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 698 від 19 серпня 2015 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі - Порядок № 698).

Відповідно до статті 41-1 Закону 3038-VІ державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право, зокрема, скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з одночасним складанням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з підпунктом 6 пункту 5 Порядку № 698 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право, зокрема, скасовувати чи зупиняти дію прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноважень рішень, які порушують вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, з подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції.

Таким чином, головні інспектори будівельного нагляду вправі перевіряти законність у сфері містобудівної діяльності, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об`єктами нагляду, мають право, зокрема, скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених зазначеним вище Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства.

Пунктом 2.2. Порядку № 109 визначено, що для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються:

- засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі);

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності);

- черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

- фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва.

Відповідач стверджує і це зафіксовано в акті перевірки, що Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради видало містобудівні умови та обмеження без ситуаційного плану (схеми) щодо місця знаходження земельної ділянки, без викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000, без фотофіксації земельної ділянки (з оточенням).

Заперечуючи ці твердження відповідача, позивач надав копію заяви про видачу містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки, яка зареєстрована Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, де зазначено перелік документів, які додаються до заяви, серед яких вказано ті про відсутність яких стверджує відповідач.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На думку апеляційного суду, позивач надав доказ, який свідчить про те, що документи, наявність яких заперечує відповідач, входять до комплекту документів, які позивач подав разом із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки. Тим більше, об`єкт нагляду - Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради має виключну компетенцію на перевірку комплектності документів, які подаються на отримання містобудівних умов та обмежень.

Тому, апеляційний суд вважає, що об`єкт нагляду не допустив при видачі містобудівних умов та обмежень порушення пункту 2.2. Порядку № 109.

Щодо порушення пункту 5 розділу «Загальні дані» додатку до Порядку № 109, а саме відсутність у містобудівних умовах та обмеженнях відомостей про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, то апеляційний суд звертає увагу на те, що пункт 5 розділу «Загальні дані» додатку до Порядку № 109 не передбачає зазначення таких відомостей у містобудівних умовах та обмеженнях, а має містити інформацію про документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою.

Дослідивши пункт 5 розділу «Загальні дані» містобудівних умов та обмежень № 480-13-16 (м) від 07.10.2016 року, апеляційний суд встановив те, що у цьому пункті вказано відомості про документ, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою, а саме, договір оренди землі від 19.09.2016 року, кадастровий номер земельної ділянки :21:029:0029.

Отже, на думку апеляційного суду, об`єкт нагляду не допустив порушення пункту 5 розділу «Загальні дані» додатку до Порядку № 109 при видачі містобудівних умов та обмежень.

Щодо виявлених відповідачем під час перевірки порушень пункту 3 частини 4 статті 29 та частини 2 статті 5 Закону 3038-VІ про невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, то апеляційний суд зазначає наступне.

На момент видачі містобудівних умов та обмежень, тобто 07.10.2016 року, частина 4 статті 29 Закону 3038-VІ діяла в редакції, яка не мала переліку пунктів підстав для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, а передбачала те, що спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. При цьому, абзац 2 частини 5 статті 29 Закону 3038-VІ (в редакції на час видачі містобудівних умов та обмежень) передбачав єдину умову для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень, а саме, невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Така умова співпадає із умовою, яка визначена у пункті 3 частини 4 статті 29 Закону № 3038-VІ в редакції Закону України № 1817-VIII від 17.01.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності», який був чинний на момент проведення перевірки.

Виходячи з наведеного, відповідач при проведенні перевірки та оцінці законності містобудівних умов та обмежень, застосував правові норми, які не були чинними на час їх видачі, проте, однаковою мірою регулювали правовідносини щодо відмови у видачі містобудівних умов та обмежень за умови невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Тому, апеляційний суд вважає, що застосування пункту 3 частини 4 статті 29 Закону № 3038-VІ, яке не було чинним на момент видачі містобудівних умов та обмежень, не є суттєвим недоліком при застосуванні правових норм, оскільки не впливає на зміст виявленого порушення.

Оцінюючи обставини щодо невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні апеляційний суд зазначає таке.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до статті 29 Закону № 3038-VІ (в редакції чинній на момент видачі містобудівних умов та обмежень) основними складовими вихідних даних є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Пунктом 2.1 Порядку № 109 передбачено, що містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Тобто, виходячи з аналізу наведених правових норм, містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень або у подальшому під час здійснення державно-будівельного або судового контролю. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

У пункті 8 виданих позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 480-13-16 (м) від 07 жовтня 2016 року, є посилання на детальний план території в межах вулиць Набережна та Шевченка, затверджений рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 387-1 від 08 липня 2015 року.

Згідно із частиною 1 статті 16 Закону № 3038-VІ планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 3038-VІ генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 18 Закону № 3038-VІ план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Статтею 19 Закону № 3038-VІ передбачено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план територій у межах м. Луцька щодо забудови земельної ділянки під будівництво «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вулиці АДРЕСА_1 », розроблений та затверджений рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 387-1 від 08 липня 2015 року, згідно із яким, вказана територія є територією багатоквартирної житлової забудови.

Тому, апеляційний суд погоджується із доводами позивача про те, що оскільки наведене рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради прийнято до моменту видачі позивачу спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки і було чинне на час їх видачі, тому наміри позивача щодо забудови земельної ділянки у повній мірі відповідали містобудівній документації на місцевому рівні.

Аналогічну правову позицію з цього питання висловив Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 року по справі № 803/1596/17.

Що стосується порушень пункту 8 частини 1 статті 1 Закону № 3038-VІ та пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку № 109 щодо відсутності конкретизації інформації зазначеної у відповідних графах містобудівних умов та обмежень, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону № 3038-VІ містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Пункти 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку № 109 встановлюють графи для заповнення при видачі містобудівних умов та обмежень, зокрема, пункт 2 «максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки», пункт 3 «максимальна щільність населення», пункт 4 «відстані від об`єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови», пункт 6 «мінімально допустимі відстані від об`єктів, які проектуються до існуючих будинків та споруд».

Відповідач обґрунтовуючи порушення об`єктом нагляду при видачі містобудівних умов та обмежень пункту 8 частини 1 статті 1 Закону № 3038-VІ та пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку № 109 посилається на те, що у графах 2, 3, 4, 6 містобудівних умов та обмежень № 480-13-16 від 07.10.2016 року не зазначені конкретні положення нормативних актів, відомості, які ґрунтуються на розрахунках, положеннях відповідної містобудівної документації на місцевому рівні та не містить конкретних цифрових показників, за якими можливо визначити містобудівні умови та обмеження.

Оцінюючи це твердження відповідача, апеляційний суд зазначає, що відповідно до розділу 3 «Склад та зміст містобудівних умов та обмежень» Порядку № 109 містобудівні умови та обмеження складаються з текстової та графічної частин.

Текстова частина містобудівних умов та обмежень містить розділи: «Загальні дані» та «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки».

Графічна частина містобудівних умов та обмежень містить:

а) кадастрову довідку з містобудівного кадастру (у разі наявності);

б) черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

в) ситуаційний план місця розташування об`єкта будівництва;

г) викопіювання з оновленої топографо-геодезичної підоснови у масштабі 1:2000, надане замовником;

ґ) викопіювання з містобудівної документації.

Отже, виходячи з цих правових норм, Порядок № 109, який встановлює вимоги до містобудівних умов та обмежень, не встановлює правила заповнення граф містобудівних умов та обмежень, а відтак не містить вимог щодо необхідності зазначення у відповідних графах (пунктах) конкретних положень нормативних актів, відомості, які ґрунтуються на розрахунках, положеннях відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, конкретні цифрові показники, з яких виходив орган, що видав містобудівні умови та обмеження.

З цих підстав, апеляційний суд вважає неправомірним посилання відповідача на порушення об`єктом нагляду, при видачі містобудівних умов та обмежень, пункту 8 частини 1 статті 1 Закону № 3038-VІ та пунктів 2, 3, 4, 6 розділу «Містобудівні умови та обмеження» додатку до Порядку № 109.

Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд зазначає, що порушення, які відповідач встановив в ході проведення перевірки, не підтвердились в ході судового розгляду адміністративного позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду. вірно визначився з розподілом судових витрат, а тому судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року в справі № 140/198/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 22.07.2020 року