Справа № 320/4162/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4162/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача: Лесь Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «РВС Банк» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «РВС Банк» до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «РВС Банк» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича, в якому просило:

- визнати протиправними виконавчі дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича щодо звернення стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер :02:010:0026, загальною площею 0,7500 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, яка передана в заставу згідно з укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Київ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», правонаступником якого є Акціонерне товариство «РВС БАНК», Договору застави майнових прав № 5-06/170 від 02.11.2006, яке проводиться в рахунок задоволення вимог стягувача - Публічного акціонерного товариства «АБ «Укргазбанк», що не є заставодержателем в рамках виконавчого провадження № 60143836 без участі заставодержателя;

- визнати протиправним та скасувати акт про проведені електронні торги від 14.02.2020 (виконавче провадження № 60143836).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реалізація земельної ділянки (кадастровий номер :02:010:0026), загальною площею 0,7500 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, в межах виконавчого провадження № 60143836 відбулась з порушенням частини першої ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», адже, вищезазначена земельна ділянка перебуває в заставі AT «РВС БАНК» та забезпечує виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором про надання кредиту № 127 від 02.11.2006.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Акціонерне товариство «РВС Банк» не є стороною виконавчого провадження №60143836 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.09.2013 у справі №761/4355/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ».

У той же час, ЦПК України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої ст. 287 КАС України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що позивач заявив вимоги, які не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки дії приватного виконавця здійснюються у рамках виконавчого провадження №60143836 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва в межах цивільної справи.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі оскаржуються дії відповідача в межах виконавчого провадження №60143836 з примусового виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2013 у справі № 761/4355/13-ц, тому даний спір не належить розгляду Київським окружним адміністративним судом, відтак останній має вирішуватись за правилами ЦПК України Шевченківським районним судом м. Києва.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У відповідності до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно із частинами першою та п`ятою статті 287 КАС учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

При цьому, оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС також передбачено і частиною ст. 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За правилами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує дії Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича щодо звернення стягнення на майно, яке є забезпеченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання кредиту №127 від 02.11.2006 та проведення електронних торгів, оформлених актом від 14.02.2020, в межах виконавчого провадження №60143836 з примусового виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2013 у справі № 761/4355/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №84 від 20 вересня 2007 року на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ», правонаступником якого є ПАТ АБ «УкрГазбанк».

Тобто, предметом спору в цій справі є дії державного виконавця з передачі на примусову реалізацію нерухомого майна у виконавчому провадженні № 60143836 з примусового виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2013 у справі № 761/4355/13-ц.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, врегульовано положеннями розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Аналогічно врегульовано вказане питання в частині першій статті 339 та частині першій ст. 340 ГПК України, згідно з яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду № 660/612/16-ц від 14.03.2018, № 927/395/13 від 17.10.2018, № 5028/16/2/2012 від 17.10.2018.

У той же час, апелянт у апеляційній скарзі звертає увагу на те, що Акціонерне товариство «РВС Банк» не є стороною виконавчого провадження № 60143836, тому не може звернутися зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченому статтею 447 ЦПК України, за якою лише сторони виконавчого провадження мають на це право.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що цей даний позов може бути розглянутий судом, який видав виконавчий документ у зазначеному вище порядку, є помилковим.

Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскарження позивачем до суду дій державного виконавця стосовно передачі об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :02:010:0026, загальною площею 0,7500 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, на примусову реалізацію, спрямоване на захист саме майнових прав Акціонерного товариства «РВС Банк», яке вважає себе його законним власником.

Так, у позовній заяві АТ «РВС Банк» вказує, що станом на дату проведення електронних торгів від 09.12.2019 діяли обтяження (заборона відчуження) спірної земельної ділянки (до 20.03.2020).

При цьому, електронні торги з реалізації арештованого майна від 09.12.2019, переможцем якого став ОСОБА_2 відбулись раніше ніж реєстрація права власності за АТ «РВС Банк» на заставне майно 17.01.2020, у той же час, акт про проведення електронних торгів виданий 14.02.2020, що свідчить про наявність спору про право.

За правилами частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною першою статті 61 вказаного Закону реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Тобто, станом на час звернення позивача до суду зазначене заставне майно - земельна ділянка, кадастровий номер :02:010:0026, загальною площею 0,7500 га, яка розташована на території Погребської сільської ради Броварського району Київської області, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, вже реалізоване і право власності на нього набула інша особа.

Таким чином, не зважаючи на те, що у цьому спорі АТ «РВС Банк» оскаржує дії державного виконавця і не порушує питання про витребування зазначеного нерухомого майна або визнання його відчуження третій особі недійсним, втім при вирішенні спору перед судом постане питання про визнання чи скасування права третьої особи як нового власника і добросовісного набувача спірного майна.

Натомість, оскарження позивачем до адміністративного суду дій державного виконавця з передачі на примусову реалізацію нерухомого майна, вчинених на виконання судового рішення в цивільній справі, не є ефективним засобом юридичного захисту, оскільки жодним чином не відновить майнових прав позивача.

Для належного захисту цього права в суді позивач має звернутися з окремим позовом в порядку господарського (цивільного) судочинства.

За наведених обставин спір у цій справі не має ознак публічно-правового, оскільки стосується порушеного майнового права позивача і майнових прав третьої особи, а обраний позивачем засіб юридичного захисту є неефективним і жодним чином не поновить його прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №826/13405/18.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у межах спірних правовідносин позивач просить також визнати протиправним та скасувати акт про проведені електронні торги від 14.02.2020 (виконавче провадження № 60143836).

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (частина друга статті 61 Закону № 1404-VIII).

На виконання частин другої та четвертої статті 61 Закону № 1404-VIII наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (далі - Порядок №2831/5), у пункті 8 розділу X якого вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.

Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів, а покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Відтак, у разі скасування результатів електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи реалізації майна на прилюдних торгах, колегія суддів приходить до висновку, що акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а протокол є результатом електронних торгів, тому такі позовні вимоги також не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №910/856/17 та у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №826/16316/18.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, однак з помилковим застосуванням норм процесуального права, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «РВС Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині - ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук