Справа № 160/8361/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
22 липня 2020 р.Справа №160/8361/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/8361/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
- визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань по виданню наказу від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників»;
- визнати противоправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників»;
Також, 21.07.2020 року ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано заяву про забезпечення позову, у якій просить:
- до вирішення адміністративного спору по суті зупинити дію Наказу Державного бюро розслідувань № 336 «Про попередження працівників» від 14.07.2020 року;
- до вирішення адміністративного спору по суті зупинити проведення конкурсу на посади в територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, оголошеного 17.07.2020 року до розгляду справи по суті;
- до вирішення адміністративного спору по суті заборонити оголошувати нові конкурси на посади в територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що Державним бюро розслідувань прийнято наказ від 14.07.2020 року № 336 «Про попередження працівників» у зв`язку з затвердженням нового штатного розпису, відповідно до якого скорочується посада заступника директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, як посада державної служби, та вводиться посада заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтава, як посада рядового та начальницького складу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтава. При цьому, Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Кабінетом Міністрів України не затверджено, тобто відсутня. Таким чином, відсутнє нормативне врегулювання діяльності осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, як передбачено ч. 6 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Також заявником зазначається про очевидну протиправність дій Державного бюро розслідувань по подальшому звільненню заявника, про що свідчить оголошення конкурсу на посаду заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві (оголошення про проведення конкурсу від 17.07.2020 року) при тому, що ця посада не є вакантною, оскільки заявник станом на момент оголошення конкурсу не звільнений та ця посада ні у якому разі не може бути вакантною.
Також у заяві про забезпечення позову зазначено, що у разі, коли конкурс відбудеться на підставі оголошеного рішення від 17.07.2020 року та у подальшому, цей наказ може бути визнано судом нечинним, обрані конкурсною комісією кандидати будуть мати трудові відносини з Державним бюро розслідувань, отримавши перемогу на підставі конкурсу, проведеного за ймовірно нечинним наказом. Проте, чинне законодавство України про працю не містить підстав розірвання трудового договору у зв`язку зі скасуванням наказу, на підставі якого виникнуть трудові права та обов`язки відповідних кандидатів (ст. 40-41, 43, 43-1 Кодексу законів про працю України). Відповідно, у разі ухвалення судового рішення на користь заявника, вони не зможуть отримати ефективний захист та поновлення прав на доступ до служби у Державному бюро розслідувань, оскільки такий доступ отримають кандидати після проведення конкурсу за наказом, що може бути визнаний судом нечинним. Крім того, це може унеможливить виконання рішення суду у разі, якщо воно буде прийняте на користь заявника, адже суд не має повноважень втручатися у повноваження роботодавця щодо встановлення чисельності посад за штатним розкладом. Відтак, порушення рівноправності кандидатів на доступ до служби у Державному бюро розслідувань та прояви дискримінації щодо окремих кандидатів не зможуть бути ефективно відновлені судом.
Отже, з огляду на викладене, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.
При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За приписами ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
При розгляді та вирішенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом надається оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не беруть участь у розгляді справи.
Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та позовної заяви, судом встановлено, що наказом Державного бюро розслідувань № 107 о/с від 07.09.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, як обраного за конкурсом з 10.09.2018 року, з випробувальним строком 6 місяців.
Витягом з наказу № 201-ос від 26.11.2018 року переведено ОСОБА_1 , заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на посаду заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 26.11.2018 року за його згодою.
З огляду на викладене, задля збереження існуючого стану до розгляду справи по суті, суд вважає за доцільне зупинити дію наказу Державного бюро розслідувань № 336 «Про попередження працівників» від 14.07.2020 року для запобігання заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Як передбачено ч. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що ухвала, якою вживаються заходи забезпечення позову жодним чином не встановлює законність чи протиправність оскаржуваного наказу.
У той же час, вжиття заходів забезпечення позову за цих обставин має на меті виключно збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не зумовлює його фактичне вирішення по суті.
Наведене, на думку суду, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд оцінив, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та робить висновок про те, що часткове вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Державного бюро розслідувань № 336 «Про попередження працівників» від 14.07.2020 року до розгляду справи по суті, матиме наслідком збереження становища, яке існувало до ухвалення відповідачем спірного рішення і вчинення відповідачем оскаржуваних дій.
Щодо вимоги заявника про зупинення проведення конкурсу на посади в територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, оголошеного 17.07.2020 року та заборони оголошувати нові конкурси на посади в територіальних управліннях Державного бюро розслідувань зазначає, що у відповідності до ч. 6 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
З огляду на викладене, Кодексом адміністративного судочинства України передбачена пряма норма, яка забороняє суду застосовувати інститут забезпечення позову в подібних правовідносинах, а тому така вимога не може бути задоволена судом.
За таких обставин, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову.
При цьому, суд зауважує, що заходи забезпечення позовної заяви, про які у своїй заяві просить позивач (у частині, що задоволено судом), відповідають предмету позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
З огляду на викладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 150-154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі № 160/8361/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 22.07.2023 року (включно).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський