Справа № 200/5570/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 р. Справа№200/5570/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 70 від 27 січня 2020 року про перерахунок пенсії у зв`язку звільненням ОСОБА_1 .

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 504 від 24.01.2020 року про перерахунок пенсії і вирішити питання, щодо якого він звернувся, з урахуванням правових висновків суду про те, що підлягають зарахуванню до пільгового та страхового стажу позивача період його роботи:

- з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на підприємстві ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля";

- зарахувати до пільгового стажу періоди роботи на підприємстві ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля":

з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року (навчання-12 днів),

з 01.05.1998 року по 05.05.1998 року, з 01.11.1998 року по 02.11.1998 року, з 01.12.1998 року по 10.12.1998 року (страйк - 17 днів),

31.10.2008 року, з 30.03.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.07.2015 року по 02.07.2015 року, 01.08.2015 року (безкоштовні відпустки - 6 днів),

з 30.07.2016 року по 31.01.2018 року,

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що 24 січня 2020 року він звернувся до відповідача через Веб-портал з заявою №504 про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням. 28 травня 2020 року, відповідачем надано відповідь, з якої вбачається не зарахування до страхового та пільгового стажу певних періодів роботи, навчання, а також участь у страйках та відпусток без збереження заробітної плати.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування періодів його роботи до страхового та пільгового стажу неправомірними та такими, що порушують його право на отримання пенсійного забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду документу, який підтверджує факт сплати судового збору за належними реквізитами.

На виконання вимог вищезазначених ухвал, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/5570/20-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком з 2004 року. 24.01.2020 року позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням. До пільгового стажу не зараховано періоди: з 11.01.1987 по 22.01.1987 у зв`язку з навчанням на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998 періоди участі позивача у страйках; 31.10.2008, з 30.03.2015 по 31.03.2015, з 01.07.2015 по 02.07.2015 та 01.08.2015 перебування позивача в безоплатній відпустці. До страхового та пільгового стажу не зараховано періоди: з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року 03.01.2020 року на підприємстві ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», через відсутність відомостей про сплату страхових внесків до МДЗ України. Також, у відзиві, відповідач зазначає, що позивачу з 01.04.2020 автоматично без додаткового звернення особи, згідно абзацу п`ятого частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проведено перерахунок пенсії по стажу з додаванням стажу 1 рік 06 місяців за період з 01.05.2016 по 31.10.2017. Період роботи з 01.11.2017 не зараховано до страхового стажу, через відсутність сплати щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до ПФУ підприємством ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

На підставі зазначеного, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви позивача у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 13 грудня 1999 року відділом Українсько-Селидівського МВ УМВС України у Донецькій області) та перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

24 січня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку зі звільненням. До заяви були додані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт/посвідка, трудова книжка НОМЕР_3 , довідка, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №1-149 від 22.01.2020 року.

Листом Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28.05.2020 року №ВЕБ-05725-Ф-С-20, позивача повідомлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 11.01.1987 по 22.01.1987 у зв`язку з навчанням на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва;

- з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998 періоди участі у страйках;

- з 22.11.2006 по 27.11.2006 не працював;

- 31.10.2008, з 30.03.2015 по 31.03.2015, з 01.07.2015 по 02.07.2015 та 01.08.2015 перебував у безоплатній відпустці.

Окрім того, у листі зазначено, що за результатом проведеного перерахунку, страховий стаж врахований з 30.07.2016 року по 31.08.2018 року.

Також, відповідач у відзиві зазначає, що позивачу з 01.04.2020 року автоматично без додаткового звернення особи, згідно абзацу п`ятого частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проведено перерахунок пенсії по стажу з додаванням стажу 1 рік 06 місяців за період з 01.05.2016 по 31.10.2017. Період роботи з 01.11.2017 по 29.02.2020 року не зараховано до страхового стажу, через відсутність сплати щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до ПФУ підприємством ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

За результатом розгляду розрахунку стажу, судом встановлено, що позивачу не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, до пільгового стажу період роботи з 30.07.2016 року по 31.01.2018 року. При цьому, період роботи з 30.07.2016 року по 31.01.2018 року зарахований до страхового стажу. Також, відповідачем не зараховано до пільгового стажу періоди роботи: з 11.01.1987 по 22.01.1987; з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998; 31.10.2008, з 30.03.2015 по 31.03.2015, з 01.07.2015 по 02.07.2015 та 01.08.2015.

Також, судом досліджено додаткові пояснення відповідача, з яких вбачається, що позивачу період роботи з 30.07.2016 року по 31.07.2016 року не зарахований до пільгового стажу, у зв`язку з перебуванням позивача у відпустках без збереження заробітної плати. Крім того, відповідач зазначає, що страховий стаж зараховано з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року, до пільгового стажу не зарахований у зв`язку з не наданням пільгової довідки.

Позивач не погоджується з не зарахуванням відповідачем до страхового та пільгового стажу спірних періодів, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (частина третя статті 24 Закону №1058-IV - застосовується з 01 жовтня 2017 року).

Згідно із частиною першою статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону № 1058-IV).

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями) за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Підставою для не зарахування до пільгового та страхового стажу періодів роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, та з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року слугувала відсутність відомостей про сплату страхових внесків до МДЗ України.

З індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається, що дійсно за періоди з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, та з 30.07.2016 року по 31.01.2018 року страхові внески до Пенсійного фонду України не надходили.

Разом з тим, з вищезазначеної відомості (форма ОК-5) також вбачається, що позивачу у вищенаведених періодах нараховувалася заробітна плата, на яку відповідно нараховувався єдиний соціальний внесок.

Системний аналіз даних нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі частини першої статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (частини дванадцята статті 20 Закону № 1058-IV).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З наведеного слідує, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивачу періоди його роботи.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом раніше, зокрема у постанові від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а.

На переконання суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися та сплачувалися страхові внески, а тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу, для перерахунку пенсії періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля".

При цьому, періоди роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, та з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" необхідно також зарахувати до пільгового стажу позивача для перерахунку його пенсії на пільгових умовах за Списком №1, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Постановами Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та від 24.06.2016 №461 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Розділ І Списку №1 має назву "Гірничі роботи" (видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд)

Підрозділом 2 "Підземні роботи на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні і капітальному ремонті гірничих виробок, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд" розділу І "Гірничі роботи" Списку №1 передбачено, що до Списку №1 відносяться працівники за посадою «прохідник».

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно з пунктом 20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності відомостей у ній, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств.

З копії трудової книжки позивача БТ-I 5225943 вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, та з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року працював на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" за професією «прохідник підземний» з 28.11.2006 року (дата прийняття) по 03.01.2020 року (дата звільнення).

Довідкою №1-149 ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.01.2020 року, яка була подана відповідачу 24.01.2020 року до заяви для перерахунок пенсії №504, підтверджено те, що позивач з 22.02.2008 року по 03.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 03.01.2020 року працював повний робочий день на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" за професією (посадою) «прохідник підземний», що передбачена списком №1.

Окрім того, в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) містяться записи щодо відомостей по спеціальному стажу за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013А1, який визначає підстави для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд зазначає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування періодів роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року, та з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" до пільгового стажу.

Між іншим суд не приймає до уваги посилання відповідача у додаткових поясненнях на те, що період з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року не зарахований до пільгового стажу з підстави не надання позивачем пільгової довідки з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до відповідача 24.01.2020 року з заявою про перерахунок пенсії при звільненні, останнім була надана до заяви Довідка №1-149 ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.01.2020 року за період з 22.02.2008 року по 03.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 03.01.2020 року

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоди перебування у безоплатній відпустці (6 днів), а саме: 31.10.2008 року, з 30.03.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.07.2015 року по 02.07.2015 року, 01.08.2015 року, з 30.07.2016 року по 31.07.2016 року, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

У постанові від 19.03.2019 у справі № 295/8979/16-а Верховний Суд, між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році.

Суд звертає увагу на те, що у наведеній довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них або в інших наданих до суду документах відсутні відомості про надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати у зв`язку з виробничою необхідністю.

Крім того відсутні відомості щодо надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати 31.10.2008 року, з 30.03.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.07.2015 року по 02.07.2015 року, 01.08.2015 року, 30.07.2016 року по 31.07.2016 року за сімейними обставинами або за власним бажанням, що потребує уточнення.

З огляду на викладене, за заявленими в цій частині підставами позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періодів участі у страйках з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» від 03.03.1998 № 137/98-ВР (далі - Закон № 137/98-ВР), участь у страйку працівників, за винятком страйків, визнаних судом незаконними, не розглядається як порушення трудової дисципліни і не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно ст. 28 Закону № 137/98-ВР, організація страйку, визнаного судом незаконним, або участь у ньому є порушенням трудової дисципліни. Час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що перебування позивача у страйку не зараховується до стажу тільки в разі визнання такого страйку судом незаконним. Тобто, зазначеними нормами передбачено гарантії, щодо зарахування до трудового стажу, в тому числі до пільгового стажу, час участі працівника у страйку.

Суд зазначає, що відповідачем доказів того, що страйк, в якому приймав участь позивач визнано незаконним у судовому порядку не надано, а тому з урахуванням вимог Закону № 137/98-ВР та Закону № 1788-XII час участі у страйку підлягає зарахуванню в спеціальний трудовий стаж.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 05 червня 2013 року К/9991/14946/11.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача період з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Довідки від 07 червня 1999 року, позивач навчався за період з 10 січня 1987 року по 22 січня 1987 року на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва.

Як вбачається з записів трудової книжки БТ-I 5225943, з 24.06.1986 року позивач прийнятий підземним прохідником 5 розряду та направлений на дільницю підготовчих робіт по переводу. З 10 січня 1987 року по 22 січня 1987 року навчався на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва.

Згідно розрахунку стажу позивача, відповідачем не зараховано до пільгового стажу період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно до Інструкції з навчання працівників шахт, затвердженої наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 30 травня 1995 року №79 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року №272/808, встановлено, що відповідно до статті 20 Закону України «Про охорону праці» усі працівники при прийнятті на роботу і в процесі роботи проходять на підприємстві інструктаж (навчання) з питань охорони праці. Працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні проходити попереднє спеціальне навчання і один раз па рік перевірку знань відповідних нормативних актів про охорону праці. Шахта - є підприємством з підвищеною небезпекою робіт, і всі її працівники потребують професійного добору.

У свою чергу відповідно до пункту 2.9 Інструкції №59 встановлено, що навчання усім підземним професіям проводиться з відривом від виробництва. Професійна підготовка робітників в навчальних закладах, підпорядкованих Міністерству вугільної промисловості України, містить у собі навчання професії в установленому цією Інструкцією порядку та складання кваліфікаційного іспиту з отриманням посвідчення про надання професії та кваліфікаційного розряду на право виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Тобто проведення курсів підвищення кваліфікації з відривом від виробництва при здійсненні навчання підземним професіям є обов`язковою умовою з навчання працівників шахт.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем повинен бути зарахований до пільгового стажу період навчання позивача на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року .

Згідно ч. 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005р. суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» («Chahal v. The United Kingdom», (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яке полягає у визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового та пільгового стажупозивача періодів роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу періоду роботи з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період участі у страйках з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998, період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням від 24.01.2020 року №504 та зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період роботи з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період участі у страйках з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998, період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 27 січня 2020 року про перерахунок пенсії, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на те, що наявними матеріалами справи не підтверджується наявність зазначеного рішення. При цьому, лист Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28.05.2020 року є лише відповіддю на звернення позивача, при цьому суд зазначає, що зазначений лист носить суто інформаційний характер, за своєю формою і змістом не є правовим актом індивідуальної дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. квитанцією ПриватБанк від 09.06.2020 року за подання до суду адміністративного позову до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6 ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу періоду роботи з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період участі у страйках з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998, період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням від 24.01.2020 року №504 та зарахувати до страхового та пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року та з 01.02.2018 року по 03.01.2020 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період роботи з 01.08.2016 року по 31.01.2018 року на ВП "Шахта "Україна" ДП "Селидіввугілля", до пільгового стажу період участі у страйках з 01.05.1998 по 05.05.1998, з 01.11.1998 по 02.11.1998, з 01.12.1998 по 10.12.1998, період навчання з 11.01.1987 року по 22.01.1987 року на курсах підвищення кваліфікації з відривом від виробництва

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м.Селидове, вул.Героїв Праці, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 22 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова