Справа № 520/1667/2020
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Київ № 520/1667/2020

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДПС у Донецькій області
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
провизнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (відповідач), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2020 ВП №60627480.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 адміністративний позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020, адміністративний позов №520/1667/2020 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №520/1667/2020.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, оскільки прийнята в один день з постановою про накладання штрафу від 22.01.2020 ВП№60627480 у розмірі 10200 грн.

Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовні вимоги не подано.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком Максимом Юрійовичем, на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову від 22.01.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №60627480 з примусового виконання виконавчого листа №826/11739/17, виданого 02.07.2018 Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області підготувати та подати висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 322077,27 грн., а також надміру сплачених грошових зобов`язань з орендної плати за земельну ділянку в розмірі 1807834,54 грн. на поточний рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Незгода божника (Головного управління ДПС у Донецькій області) з вказаною постановою про закінчення виконавчого провадження, зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VII (далі - Закон України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено підставу для закінчення виконавчого провадження - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

В свою чергу, ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2020 ВП №60627480 встановлено:

20.12.2019 державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладання штрафу у розмірі 5100 грн.;

22.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладання штрафу в розмірі 10200,00 грн.;

22.01.2020 державним виконавцем скеровано подання державного виконавця у порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 382 КК України до Центрального відділу поліції НП в Донецькій області.

В свою чергу, позивачем, який є боржником у даному виконавчому провадженні, не заперечується факт невиконання рішення, станом на прийняття спірної постанови.

Згідно вимог статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки рішення суду в даному випадку не може бути виконане без участі боржника та станом на 22.01.2020 рішення суду не виконано боржником, 22.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн. та направлено подання державного виконавця у порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 382 КК України до Центрального відділу поліції НП в Донецькій області.

Ураховуючи те, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача можливості вчинення альтернативних дій, крім прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що боржником у виконавчому провадженні оскаржено постанову державного виконавця про накладення першого штрафу, судом відхиляються, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не містить положень щодо зупинення виконавчого провадження у разі оскарження боржником постанови про накладення штрафу, а державний виконавець в розумінні ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний закінчити виконавче провадження з неведених вище підстав.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Головного управління ДПС у Донецькій області відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян