Справа № 360/1993/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1993/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Старобільське ОУПФУ Луганської області або відповідач), в обґрунтування якого зазначено наступне.

Позивач з 08.10.2010 перебуває на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області як одержувач пенсії державного службовця.

Після смерті чоловіка, судді Старобільського районного суду Рукаса Сергія Юрійовича, 15.03.2013 позивачу призначена пенсія по втраті годувальника на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 №3723-ХІІ із розрахунку 70% суддівської винагороди та з урахуванням обмежень в розмірі 8940 грн.

У зв`язку з тим, що з часу призначення 15.03.2013 пенсія по втраті годувальника не перераховувалась, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», ст. 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», позивач 16.09.2019 та 12.02.2020 зверталась до відповідача із заявами про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Старобільського районного суду Луганської області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, додавши довідки ТУ ДСА про розмір суддівської винагороди за період 2019-2020 роки.

18.09.2019 Старобільським ОУПФУ Луганської області прийнято рішення №14555/03-01, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволені заяви від 16.09.2019 про перерахунок пенсії державного службовця по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №899-VIII на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2019 від 21.01.2019 №159/19.

Також, 21.02.2020 Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області прийнято рішення №87, яким відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 від 12.02.2020 про перерахунок пенсії державного службовця по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №899- VIII на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2020 від 02.03.2020 №298/20.

Підставою для відмови у перерахунку пенсії позивача слугувала втрата чинності Закону №3723-ХІІ від 16.12.93, зокрема дія статті 37-1, що передбачала перерахунок пенсії виходячи із сум заробітної плати працюючого державного службовця.

Позивач вважає вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що відсутність законодавчого механізму реалізації права не може позбавити права як такого. На думку позивача, розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника колишнього державного службовця має ставитись в залежність від суми винагороди працюючого судді, в отже, виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру суддівської винагороди діючого судді має здійснюватися перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 18.09.2019 №14555/03-01 та від 21.02.2020 №87;

- зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 , із розрахунку 70 % розміру суддівської винагороди, на підставі заяви від 16.09.2019 з врахуванням довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 21.01.2019 №159/19; на підставі заяви від 12.02.2020 з врахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.02.2020 №298/20 та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Від відповідача через канцелярію суду 06.07.2020 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне (а.с.113-114).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 15.03.2013 року та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, який на момент смерті працював на посаді голови Старобільського районного суду, яка призначена відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року ( надалі Закон № 3723).

12 лютого 2020 року до управління надійшла заява від ОСОБА_1 про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною складових суддівської винагороди судді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» за померлого чоловіка.

Статтею 142 Розділу X Закону України « Про судоустрій та статус суддів» передбачена виплата пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Як вбачається із Закону України «Про судоустрій та статус судів», призначення (перерахунок) пенсій по втраті годувальника, цим законом не передбачено.

На виконання Закону України «Про державну службу» № 3723, зокрема статті 37-1, передбачалося право на проведення перерахунку пенсії, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії».

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до Деяких нормативно-правових актів», скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 01.05.2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 3723.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 , отримує пенсію по втраті годувальника, яка призначена відповідно до Закону України «Про державну службу», а також те що Закон 889 не передбачає перерахунку пенсії, в тому числі призначеної згідно із Законом 3723, а Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника, правових підстав для проведення перерахунку пенсії - немає.

22 лютого 2020 року управлінням винесено рішення за № 87 про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною складових суддівської винагороди судді, відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Рукас Т.О.

Ухвалою суду від 20.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.06.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі; поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із зазначеним позовом, розгляд справи визначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Старобільському ОУПФУ Луганської області з 15.03.2013 та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка, який на момент смерті працював на посаді голови Стробільського районного суду (а.с.12-15, 108).

Пенсія призначена позивачу на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ із розрахунку 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.43-49).

16.09.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», надавши довідку територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 21.01.2020 № 159/19-вих (станом на 01.01.2019) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.83-85).

Рішенням Старобільського ОУПФУ Луганської області від 18.09.2019 № 14555/03-01 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.91-92).

Також, 12.02.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку зі зміною складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», надавши довідку територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 03.02.2020 № 298/20-вих (станом на 01.01.2020) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.102-105).

Рішенням відповідача від 21.02.2019 № 87 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.100-191).

Рішення відповідача від 18.09.2019 № 14555/03-01 та від 21.02.2019 № 87 обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», тому з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених цим законом, не призначаються та раніше призначені пенсії не перераховуються. Також, в оскаржуваних рішеннях зазначено, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника, внаслідок чого відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії (а.с.91-92, 100-101).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення від 18.09.2019 № 14555/03-01 та від 21.02.2019 № 87 протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який на цей час регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України №1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 15.03.2013 отримує пенсію по втраті годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року за померлого чоловіка, який на момент смерті працював на посаді голови Старобільського районного суду Луганської області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про статус суддів».

Частиною 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року (в редакції чинній на час переведення позивача на пенсію по втраті годувальника) було визначено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частина перша статті 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Проте, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»(далі-Закон № 76-VIII), яким, зокрема,статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як вбачається із пояснювальної записки до його законопроєкту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій призначених на підставі Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ після 01 січня 2015 року делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 01 січня по 01 грудня 2015 року знайшло своє відображення у пунктах 4, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, за правилами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію,на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики (пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України №865).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України №1013 не містить.

Отже, з 1 грудня 2015 року по 1 травня 2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених застаттею 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону №3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

У ході реформування системи державного управління 10 грудня 2015 року прийнято новий Закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням,Закон №889-VIII.

У зв`язку з набуттям з 01 травня 2016 року чинності зазначеним Законом, положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Натомість, у статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV, стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ні Закон №76-VIII, яким, зокрема,статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ні стаття 90 Закону №889-VIII, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

У рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» №43331/12, Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

У цьому рішенні Суд також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши КМУ право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2015 року, початку застосування постанови Кабінету Міністрів України № 1013, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Відповідно достатті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців (у тому числі суддів), у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Аналогічна позиція з приводу застосування норм Закону України №3723-XII щодо перерахунку пенсій призначених на підставі цього Закону була висловлена Верховним Судом України постанові: від 07 листопада 2017 року по справі №398/4332/16, Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року по справі №646/10879/16-а, від 13 березня 2018року по справі№243/8492/16-а, від 04 травня 2018 року по справі№712/12892/16-а.

Враховуючи те, що позивач звернулась до відповідача із заявами про перерахунок пенсії 16.09.2019 та 12.02.2020 року (тобто, після набуття чинності новим Законом України «Про державну службу» №889-VIII), суд прийшов до висновку, що у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (у даному випадку суддям).

До аналогічних висновків також прийшов Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2019 року по справі №398/3449/16-а, правовідносини у якій є тотожними до тих, що розглядаються у цій справі.

Також суд наголошує на тому, що позивач не відноситься до суб`єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом, вона отримує пенсію по втраті годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року та Закону України № 1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також помилковими є доводи позивача з приводу того, що пенсію вона отримує у розмірі 70 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки чинною на момент переведення позивача на пенсію по втраті годувальника нормою було визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї призначається у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, отже пенсію по втраті годувальника позивач отримує виходячи з заробітної плати померлого годувальника, а не довічного грошового утримання судді у відставці.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року по справі №159/3804/16-а, яка є подібною до справи що розглядається, висловив правову позицію, згідно якої отримання пенсії по втраті годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб`єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом, на перерахунок пенсії згідно норм цього Закону та з підстав, що надають право виключно працівникам на здійснення перерахунку призначеної пенсії. Розмір пенсії або його заробітку не підлягає перерахунку після смерті особи, якщо право на таку пенсію або заробіток годувальник не мав за життя.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимогчастини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржуються, належним чином доведено правомірність своїх дій, тоді як позивачем не доведено своєї правової позиції та не спростовано доводи відповідача, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя К.Є. Петросян