Справа № 620/1105/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1105/20 Суддя першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимального розміру з 01.01.2018 року;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, пенсію у сумі 19 544,63 грн., починаючи з 01.01.2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року у справі №620/39/19 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі, визначеному на дату її призначення 27.12.2017 року, з урахуванням максимального розміру пенсії, відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року. Викладене, на переконання суду першої інстанції, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, суд першої інстанції не звернув увагу, що всупереч вимог КАС України, ОСОБА_1 не отримував відзив на позов від ГУ ПФ в Чернігівській області, що позбавило його права на подання відповіді на відзив, по-друге, суд, враховуючи рішення суду у справі №620/39/19, залишив поза увагою, що предметом оскарження є дії Відповідача щодо обмеження виплати Позивачу пенсії максимальним розміром, що свідчить про відмінність обставин справи і предметів позову, по-третє, суд не врахував, що Відповідач взагалі не зазначив причини припинення перерахунку пенсії Позивача з 01.07.2019 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Чернігівській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, ОСОБА_1 було пропущено встановлений ст. 122 КАС України шестимісячний строку звернення до суду, по-друге, рішення суду у справі №620/39/19 було виконано у повному обсязі у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», по-третє, норма Закону України «про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині максимального розміру є чинною, а відтак підлягає застосуванню.

У додаткових поясненнях щодо відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що, по-перше, ГУ ПФ в Чернігівській області не подавало апеляційну скаргу на рішення суду у даній справі, а тому його доводи щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду є безпідставними, по-друге, предметом даного спору не охоплюється належність чи неналежність виконання ГУ ПФ в Чернігівській області рішення суду у справі №620/39/19, по-третє, у справі №620/1105/20 оскаржується саме відмова Відповідача у виплаті Позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром, по-четверте, ГУ ПФ в Чернігівській області не враховано, що норма закону щодо обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 16.12.2016 року №7-рп/2016, а постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 визнана у судовому порядку протиправною і таке судове рішення набрало законної сили 20.01.2020 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 15.08.2012 року перебуває на обліку в ГУ ПФ в Чернігівській області та йому призначено пенсію відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 53% розміру грошового забезпечення. У подальшому, згідно подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.12.2017 року №фч57285 та заявою від 27.12.2017 року ОСОБА_1 було проведено з 27.12.2017 року перерахунок пенсії за вислугу років, виходячи з 68% грошового забезпечення.

Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року у справі №620/39/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ в Чернігівській області задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії в меншому розмірі в порушення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розміру десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2018 року та з 31.12.2018 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі, визначеному на дату призначення пенсії 27.12.2017 року з урахуванням максимального розміру пенсії, відповідно до ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.07.2018 року та з 31.12.2018 року з урахуванням раніше отриманих сум.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою, в якій, зазначаючи про те, що розмір його пенсії повинен складати 19 544,63 грн., що підтверджено рішенням суду у справі №620/39/19, просив у подальшому виплачувати пенсію у вказаному розмірі без будь-яких обмежень (а.с. 16).

Листом від 02.03.2020 року №362-397/П-025/8-2500/20 ГУ ПФ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про те, що пенсію йому було перераховано на виконання рішення суду у справі №620/39/19 за період з 01.07.2018 року по 31.12.2018 року з урахуванням максимального розміру. Крім того, зазначило, що доплата до пенсії буде виплачена в установленому законодавством порядку, а, починаючи з 01.07.2019 року та у подальшому підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні, оскільки це не передбачено судовим рішенням (а.с. 17-18).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 52, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки перерахунок пенсії проведено ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням рішення суду у справі №620/39/19.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, чинній з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення суду конституційної юрисдикції передбачено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 року у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 року у справі №638/6363/17, від 08.08.2019 року у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 року у справі №522/22798/17, від 16.04.2020 року у справі №620/1285/19.

До того ж, у згаданій постанові у справі №522/16882/17 Верховний Суд підкреслив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, який прийнятий 06.12.2016 року, вперше опублікований в газеті «Голос України» 27.12.2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 01.01.2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, як зазначив суд касаційної інстанції, буквальне розуміння змін, внесених Законом України № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що протягом 2018-2019 років, а також наразі, стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що, обмежуючи при перерахунку з 01.01.2018 року розмір пенсії Позивача десятьма прожитковими мінімумами, Відповідач діяв протиправно та з порушенням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що, як було встановлено раніше, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року у справі №620/39/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ в Чернігівській області задоволено повністю та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі, визначеному на дату призначення пенсії 27.12.2017 року з урахуванням максимального розміру пенсії, відповідно до ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.07.2018 року та з 31.12.2018 року з урахуванням раніше отриманих сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Аналогічні норми містяться й у ст. 14 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що, здійснюючи перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у період з 01.07.2018 року з урахуванням максимального розміру, ГУ ПФ в Чернігівській області діяло на виконання рішення суду у справі №620/39/19, яке набрало законної сили. Викладене свідчить про відсутність підстав для визнання протиправними відповідних дій суб`єкта владних повноважень у період з 01.07.2018 року по 01.07.2019 року день, починаючи з якого ГУ ПФ в Чернігівській області зазначило, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №620/39/19 не здійснює.

Матеріли справи свідчать, що у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року пенсія Позивачу виплачувалася у розмірі 13 730,00 грн. (а.с. 10, 33), з 01.07.2019 року у розмірі 14 970,00 грн. (а.с. 11, 35), у той час як згідно проведеного з 27.12.2017 року перерахунку її розмір без обмеження складав 19 544,63 грн. (28 743,10 грн. х 68%; а.с. 32).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФ в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимального розміру з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року та з 01.07.2019 року і зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, пенсії без обмеження її максимальним розміром, у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року та починаючи з 01.07.2019 року.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що зазначення чіткої суми пенсії, розмір якої підлягає виплаті без обмеження максимальним розміром, не у повній мірі зумовлюватиме захист прав Позивача, позаяк у випадку подальшого проведення перерахунку його пенсії розмір останньої може змінитися у бік збільшення, а відтак встановлення рішенням суду чіткої належної до виплати суми пенсії у подальшому може зумовити необхідність повторного звернення до суду, що суперечить засадам судового захисту, які покликані забезпечити остаточне вирішення спору.

Посилання ГУ ПФ в Чернігівській області на те, що положення ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» щодо обмеження розміру пенсії військовослужбовців десятьма прожитковими мінімумами є чинними, а відтак підлягають застосуванню до спірних правовідносин, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, спеціальним законом, що їх регулює, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», по-друге, у своєму рішенні від 20.12.2016 року Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Твердження Відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо пропуску Позивачем шестимісячного строку звернення до суду, судовою колегією відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Як було встановлено раніше, перерахунок пенсії з 01.01.2018 року проведений ОСОБА_1 на виконання вимог, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103. При цьому, розмір перерахованої пенсії складав, що не заперечується ГУ ПФ в Чернігівській області, 19 544,63 грн., однак, у зв`язку з обмеженням максимального розміру, виплачувався в сумі 13 730,00 грн. з 01.01.2018 року. Отже, оскільки, як було встановлено вище, виплата у повному обсязі перерахованої суми пенсії не була здійснена з вини органу Пенсійного фонду України, то до спірних правовідносин не застосовуються загальні правила ст. 122 КАС України щодо шестимісячного строку.

Посилання Апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував неотримання останнім відзиву Відповідача на позов, що зумовило порушення його прав на подання відповіді на відзив, судова колегія вважає помилковим з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 3 указаної статті процесуального закону передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, оскільки справа №620/1105/20 з огляду на її предмет є справою незначної складності, яка охоплюється передбаченим частиною 1 статті 263 КАС України переліком, то подання відповіді на відзив у межах її розгляду судом першої інстанції процесуальним законом не передбачено.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності правових підстав для перерахунку та виплати Позивачу пенсії без її обмеження максимальним розміром у періоди, що перебувають поза межами дії рішення суду у справі №620/39/19, на що не звернув увагу суд першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у ній зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, а також до спірних правовідносин не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що у своїй сукупності стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 1 051,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, з яких 420,40 грн. сплачено згідно квитанції від 23.03.2020 року №14582 за подання позовної заяви та 630,60 грн. сплачено згідно квитанції від 14.05.2020 року №36879 за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з обмеженням її максимального розміру з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року та з 01 липня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимальним розміром у період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року та, починаючи з 01 липня 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк
Судді Л.В. Губська
О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 22» липня 2020 року.