Справа № 460/3613/19
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2020 року м. Рівне №460/3613/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді С.А. Борискін за участю секретаря судового засідання М.В. Лютко та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Дупак В.Г.,

відповідача 1: представники Кондратюк Т.Р., Бойко І.А.,

відповідача 2: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Рівненський слідчий ізолятор", Державної казначейської служби України
про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2) в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову виконуючого обов`язки начальника СІЗО - начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби Луцука В.Ю. від 24.10.2019 "Про поміщення ув`язненого в карцер", винесену відносно ОСОБА_1 , підозрюваний у кримінальному провадженні №0000035;

- визнати протиправними дії адміністрації Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер на 10 (десять) діб незаконними;

- стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , - 901 368,00 грн. (дев`ятсот одна тисяча триста шістдесят вісім) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої незаконними діями керівництва Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор".

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначав, що 24.10.2019 посадовою особою відповідача 1 було винесено постанову про поміщення його у карцер, у зв`язку із тим, що позивач допустив порушення режиму тримання, виражаючи своє невдоволення вимогам режиму тримання та розпорядку дня, вживаючи нецензурні та жаргонні слова в бік працівників та адміністрації установи. Проте, на переконання позивача, зазначені в такій постанові дані не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не порушував режиму тримання під час обшуку, на підтвердження чого долучив до матеріалів відео вказаних подій з камери. Зазначав, що 30.09.2019, з метою проведення обшуку, в його камеру прийшли невідомі особи, які відмовилися представитися позивачу. Зазначені особи хамили і погрожували йому. Повідомив, що нецензурні і жаргонні слова він вживав, однак лише у відповідь на таку ж поведінку осіб, які зайшли у камеру. Така поведінка була єдиною можливістю захистити свої законні права. Дії, які інкримінуються працівниками СІЗО позивачу, є діями в рамках самозахисту своїх прав. Наголошував, що його протизаконно поміщують у карцер вже вчетверте, що є порушенням прав людини і громадянина. При цьому, вказував на те, що фактично ніякого обшуку в його камері не проводилося, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства однією з обов`язкових складових проведення обшуку є складення протоколу обшуку, якого складено не було. Крім того, наголошував на порушеннях працівниками відповідача 1 порядку і правил проведення обшуку. В матеріалах дисциплінарної справи немає відомостей про те, що під час обшуку було знайдено щось заборонене. Вважав, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а застосоване до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості і характеру провини. Згідно з оскарженою постановою ув`язнений ОСОБА_1 допустив порушення режиму тримання, а не злісне порушення режиму тримання, за яке може застосовуватися захід стягнення у вигляді поміщення до карцеру. Крім того, позивач вказував на заподіяння йому моральних та фізичних страждань незаконними діями відповідача 1, що виражається у недопуску його до права на освіту, тиску, агресії, втраті часу для підготовки до іспитів і заліків у ВНЗ. Просив стягнути на його користь з держави через відповідача 2 моральну шкоду, зазначаючи її детальний розрахунок відповідно до методики ОСОБА_2 . За наведеного у сукупності, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.12.2019 клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено позивача - ОСОБА_1 від сплати судового збору. Відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2020 на 11:00 год.

Ухвалою суду від 27.12.2019 підготовче судове засідання в адміністративній справі №460/3613/19 відкладено до 27.01.2020 до 11:00 год., у зв`язку з перебуванням 20.01.2020 головуючого судді у справі у відрядженні.

Позиція відповідача 1 висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 14.01.2020, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що позивач допустив порушення Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5. Вказав, що ув`язнений ОСОБА_1 , під час проведення загального обшуку 30.09.2019, вчинив дрібне хуліганство - вживання нецензурної лайки у присутності інших ув`язнених і засуджених, адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та осіб, які відвідують СІЗО, образливе чіпляння до них, а також інші подібні дії, що порушують вимоги режиму тримання, встановлені законодавством обов`язки громадян та посягають на права і свободи, честь і гідність інших осіб. З огляду на наведене, оскаржуваною постановою ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, шляхом його поміщення до карцеру на 10 днів. Наголошував, що відеозаписом з камери позивача та рапортом старшого інспектора ОСОБА_3 підтверджено висловлення ним невдоволення встановленим вимогам режиму, що виразилось у вживанні нецензурних слів та жаргонних слів в бік старшого інспектора ОСОБА_3 та адміністрації установи. Порушення законодавства під час проведення обшуку з боку старшого інспектора ОСОБА_4 . жодним чином не зменшують вини ОСОБА_1 . Разом з тим, за результатами перевірки законності поміщення позивача до карцеру прокуратурою Рівненської області, підстав звільнення ув`язненого з карцеру, як незаконно поміщеного, виявлено не було. Отже, рішення дисциплінарної комісії про поміщення ув`язненого ОСОБА_1 є правомірним, а підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Тому, відповідач 1 просив повністю відмовити у задоволенні даного адміністративного позову (т.1 а.с.65-68).

14.01.2020 відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що позивач, зазначаючи про порушення його права на освіту, не довів суду, яким саме чином оскаржуване у справі рішення порушило його права і як саме завдало йому моральної шкоди. Позивач, перебуваючи у карцері, мав право брати з собою навчальні книги та/або підручники та, безперешкодно готуватися до іспитів/заліків у вищому навчальному закладі. Невикористання ОСОБА_1 законних прав - не має наслідком відшкодування останньому моральної шкоди. До того ж, позивачем належним чином не доведено заподіяння йому моральної шкоди та не наведено конкретні негативні явища, які з ним сталися внаслідок дій відповідача 1, в тому числі належним чином не обґрунтовано розмір заподіяної йому моральної шкоди. При цьому, наголошено на тому, що за прийнятим рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України з 29.01.2016 методика ОСОБА_2 виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, затвердженої наказом Міністерства юстиції України. Відповідач 2 звертав увагу і на те, що зазначена формула могла застосовуватися виключно судовими експертами при проведенні судових експертиз. При цьому, вказував, що необхідною умовою стягнення моральної шкоди є встановлений факт неправомірних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, якого в даному випадку доведено не було. На основі викладеного, відповідач 2 вважав, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення у повному обсязі (т.1 а.с.54-59).

Ухвалою суду від 27.01.2020, з метою з повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи неявку учасників справи, підготовче судове засідання відкладено до 14.02.2020 до 09:30 год.

03.02.2020 відповідачем 1 подано письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких виклав свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх відхилення (т.1 а.с.133-136).

Крім того, у вказаних запереченнях відповідач 1 повідомив про зміну запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_1 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_1 .

14.02.2020 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №460/3613/19 на тридцять днів. Підготовче судове засідання у справі відкладено до 16.03.2020 до 14:30 год.

Ухвалою суду від 16.03.2020 у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання у справі №460/3613/19 - відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 09.04.2020 о 14:30 год.

09.04.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою суду від 21.04.2020 розгляд справи №460/3613/19 відкладено до 18.05.2020 до 09:30 год.

Ухвалою суду від 18.05.2020 розгляд справи №460/3613/19 відкладено до 01.06.2020 до 11:00 год., з огляду на подане клопотання представника позивача про відкладення, а також з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи та працівників суду.

У судовому засіданні 01.06.2020 оголошено перерву до 30.06.2020 на 14:30 год., з метою виклику свідка та підготовки до судових дебатів.

У судовому засіданні 30.06.2020 оголошено перерву до 03.07.2020 на 16:00 год., у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про оголошення перерви для підготовки до судових дебатів.

Ухвалою суду від 03.07.2020 розгляд справи №460/3613/19 відкладено до 15.07.2020 до 09:30 год., враховуючи подане клопотання представника позивача, а також з метою недопущення розповсюдження коронавірусу, убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи та працівників суду.

У судовому засіданні, призначеному на 15.07.2020, позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просили повністю задовольнити позов.

У судовому засіданні, призначеному на 15.07.2020, представники відповідача 1 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві. Просили повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 у судове засідання, призначене на 15.07.2020, не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в межах кримінального провадження №0000035 ОСОБА_1 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.111, ч.2 ст.110, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України та з 15.05.2017 перебував під вартою в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор".

З наявної у матеріалах справи характеристики на ув`язненого ОСОБА_1 судом, зокрема, встановлено, що за час перебування під вартою в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" з 15.05.2017 ув`язнений ОСОБА_1 зарекомендував себе негативно. Вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку відкрито ігнорує, потребує додаткового контролю з боку персоналу. За час тримання в установі 24 разі допускав порушення режиму тримання та ПВР за що, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. На заходи виховного впливу не реагує. На зроблені зауваження не реагує, вступає в суперечки. Заохочень немає (т.1 а.с.86).

Довідкою заохочень і стягнень на ув`язненого ОСОБА_1 , який тримається Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор", підтверджено, що заохочень у позивача немає, а з 13.08.2017 по 03.07.2019 наявна інформація про застосування до нього 22 стягнень (т.1 а.с.87).

30.09.2019 в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" проведено загальний обшук (огляд) камер, зокрема, камери №63, в якій утримувалися ув`язнені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з протоколом загального обшуку (огляду) камери №63 від 30.09.2019 (т.1 а.с.88), під час обшуку, проведеного у присутності позивача та посадових осіб Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор": ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з метою виявлення заборонених предметів, приготувань до вчинення втечі, злочинів та правопорушень, вилучено: пасок класичний коричневого кольору.

У протоколі також зафіксовано наступні заяви та скарги з приводу обшуку: старший лейтенант ОСОБА_3 пошкодив полицю над умивальником; пасок класичний коричневий старший лейтенант ОСОБА_3 забрав на склад.

Обшук проведено посадовими особами Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор": ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Протокол складено старшим лейтенантом ОСОБА_3.

Рапортом від 30.09.2019 №540 старший інспектор (з кінології) ВРіО старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3 доповів начальнику відповідача 1 про неправомірну поведінку ув`язненого ОСОБА_1 (т.1 а.с.77),

Зокрема, зазначив, що під час проведення обшуку, 30.09.2019 близько 09:00 год., камери № 63, позивач почав у грубій формі висловлювати своє невдоволення встановленими вимогами режиму тримання, яке виразилось у вживанні нецензурних та жаргонних слів в його бік та адміністрації установи. Даному ув`язненому було зроблено зауваження щодо порушення, однак останній вступив в суперечку, поводив себе грубо та нетактовно, виражав своє невдоволення вимогами режиму тримання та розпорядку дня, вживаючи при цьому нецензурні та жаргонні слова, чим принижував гідність старшого інспектора (з кінології) ВРіО старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3. На зроблені повторно неодноразові зауваження даний ув`язнений не реагував, а навпаки продовжував свої протиправні дії. Також вказано, що своїми діями ув`язнений ОСОБА_1 допустив порушення вимог ст.10 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та пп.4.2.1., 4.2.3., 4.2.4., 4.3.17. наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 "Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів державної кримінально - виконавчої служби України".

08.10.2019 старший інспектор (з озброєння) відділу режиму і охорони капітан внутрішньої служби ОСОБА_7 ., старший інспектор (з кінології) відділу режиму і охорони старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_3., оперуповноважений оперативної групи капітан внутрішньої служби ОСОБА_13., склали акт про те, що 08.10.2019 ув`язнений ОСОБА_1 , в категоричній формі відмовився від надання письмового пояснення з приводу порушення вимог режиму тримання яке мало місце 30.09.2019. Від підпису про ознайомлення з даним актом ув`язнений ОСОБА_1 відмовився в категоричній формі (т.1 а.с.85).

17.10.2019 старшим інспектором (з озброєння) відділу режиму і охорони Рівненського слідчого ізолятора капітан внутрішньої служби ОСОБА_7., за результатами розгляду відповідних матеріалів, складено висновок перевірки по факту порушення вимог режиму тримання ув`язненим ОСОБА_1 (т.1 а.с.75-76; далі - Висновок).

У Висновку встановлено, що 30.09.2019 близько 09:00 год., під час проведення обшуку камери № 63, внутрішнього поста № 5, режимного корпусу № 2, ув`язнений ОСОБА_1 , 1979 року народження, почав у грубій формі висловлювати своє невдоволення встановленими вимогами режиму тримання, яке виразилось у вживанні нецензурних та жаргонних слів в бік старшого інспектора (з кінології) старшого лейтенанта внутрішньо служби ОСОБА_3 та адміністрації установи. Вказано, що з огляду на зазначене, даному ув`язненому було зроблено зауваження щодо порушення, однак останній вступив в суперечку, поводив себе грубо та нетактовно, виражав своє невдоволення вимогами режиму тримання та розпорядку дня, вживаючи при цьому нецензурні та жаргонні слова. На зроблені повторно неодноразові зауваження даний ув`язнений не реагував, а навпаки продовжував свої протиправні дії.

Також у Висновку зазначено, що прибувши на пост ЧПНСІ на чолі резервної групи та зайшовши в дану камеру, неправомірні дії ув`язненого були припинені.

Фізична сила та спецзасоби до ув`язненого не застосовувалися.

Під час з`ясування причин та обставин даної події ув`язнений ОСОБА_1 , спираючись на ст.63 Конституції України, від надання письмового пояснення відмовився в категоричній формі.

Своїми діями даний ув`язнений допустив порушення вимог ст.10 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та пп. 4.2.1., 4.2.3., 4.2.4., 4.3.17. наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 "Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів державної кримінально - виконавчої служби України".

За час тримання в Рівненському слідчому ізоляторі з 15.05.2017 ув`язнений ОСОБА_1 , зарекомендував себе негативно. Неодноразово допускав порушення вимог режиму тримання та розпорядку дня, з приводу чого адміністрацією установи з ним проводились бесіди профілактично - роз`яснювального характеру, під час яких було попереджено, що у випадку повторення подібних дій його буде притягнено до дисциплінарної відповідальності, але даний ув`язнений належних висновків не зробив в результаті чого притягувався до дисциплінарної відповідальності.

З правилами поведінки у слідчих ізоляторах ув`язнений ОСОБА_1 , ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у розписці про ознайомлення від 15.05.2017.

На підставі вищевикладеного старший інспектор (з озброєння) відділу режиму і охорони Рівненського слідчого ізолятора капітан внутрішньої служби ОСОБА_7. вказав:

-перевірку по факту порушення вимог режиму тримання ув`язненим ОСОБА_1 закінчити;

-за порушення вимог режиму тримання, ув`язненого ОСОБА_1 , притягнути до дисциплінарної відповідальності.

24.10.2019 представником позивача подано до дисциплінарної комісії письмові заперечення щодо застосування до ОСОБА_1 заходу стягнення у вигляді поміщення у карцер. Вказано про відсутність в матеріалах дисциплінарної справи протоколу обшуку, який згаданий у висновку перевірки від 17.10.2019, а також відмови позивача від дачі письмових пояснень (т.1 а.с.89).

Наказом Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" від 30.10.2019 №44/ОД-19 в установі створено постійно діючу дисциплінарну комісію по застосуванню до ув`язнених та засуджених заходів стягнення (т.1 а.с.73-74).

Позивач був повідомлений про засідання дисциплінарної комісії, що не є спірним у справі.

24.10.2019 відбулося засідання дисциплінарної комісії Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" з розгляду матеріалів щодо злісного порушення вимог режиму тримання ОСОБА_1 , результати якого оформлені протоколом №47 (т.1 а.с. 90; далі - Протокол).

Відповідно до вказаного Протоколу дисциплінарна комісія, керуючись ст.10 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та розділом І глави І наказу Міністерства юстиції України №1769/5 "Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України", вирішила притягнути до дисциплінарної відповідальності наступного ув`язненого у вигляді оголошення:

- за допущене злісне порушення вимог режиму тримання, яке мало місце 30.09.2019, ув`язненому ОСОБА_1 оголосити 10 діб карцеру.

За наведених обставин, постановою виконуючого обов`язки начальника СІЗО - начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби Луцука В.Ю. позивача поміщено в карцер на 10 (десять) діб (т.1 а.с.13, 91-92).

При цьому, згідно з висновком медичного працівника, зазначеному у такій постанові, ОСОБА_1 в умовах карцеру утримуватися може.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02.12.2019 у справі №569/3769/18 в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Дупака В.Г. про зміну запобіжного заходу - відмовлено. Клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 110, ч. 1 ст. 263 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто з 02 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року (т.1 а.с.70-72).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" від 30.06.1993 № 3352-XII (тут і далі - Закон №3352-XII, в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №3352-XII особи, взяті під варту, серед іншого зобов`язані додержувати порядку, встановленого в місцях попереднього ув`язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації.

У відповідності до Закону України "Про попереднє ув`язнення", КВК України та з метою удосконалення норм, що регламентують порядок й умови перебування осіб, які тримаються під вартою, а також окремих категорій засуджених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, розроблені Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5 (далі - Правила, у редакції чинній станом на день прийняття спірної постанови).

За визначенням пункту 3 глави 1 розділу І Правил: ув`язнені - особи, які тримаються під вартою відповідно до вмотивованого рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесеного відповідно до Кримінального кодексу України та КПК, та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом; особи, щодо яких вироком суду передбачено тримання під вартою до набрання ним законної сили; карцер - приміщення, призначене для тримання ув`язнених і засуджених, які злісно порушують вимоги режиму і до яких застосовано стягнення на підставі статті 15 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та статей 54, 132, 134 КВК.

Пунктом 1 глави 3 розділу І Правил встановлено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

Підпунктами 1, 3, 4 пункту 2 глави 4 розділу І Правил визначено, що ув`язнені та засуджені зобов`язані: додержуватися розпорядку дня, встановленого в СІЗО, виконувати законні вимоги адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО. Не здійснювати умисних дій, що загрожують життю і здоров`ю інших осіб, а також принижують їх гідність; бути ввічливими між собою, а також з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, вставати з ліжок, вітаючись з адміністрацією СІЗО і персоналом СІЗО, шикуватися в шеренгу під час проведення кількісних перевірок; не вступати в суперечки з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, не принижувати їх гідність, не перешкоджати виконанню ними своїх обов`язків. На вимогу адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО повідомляти свої прізвище, ім`я, по батькові.

Згідно з приписами пункту 3 глави 4 розділу І Правил ув`язненим і засудженим забороняється: порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою; вживати у присутності адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та інших осіб, які відвідують СІЗО, нецензурні та жаргонні слова.

З аналізу наведених норм вбачається, що ув`язнені та засуджені під час перебування у слідчому ізоляторі зобов`язані суворо дотримуватись правил поведінки та правил тримання під вартою.

Пунктом 1 глави 6 розділу VIII Правил встановлено, що порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених визначається статтями 14, 15 Закону України "Про попереднє ув`язнення" та статтями 54, 67-69, 130-135 КВК.

Так, судом встановлено, що відповідач, при прийнятті спірної постанови щодо ув`язненого ОСОБА_1 , керувався ст.15 Закону №3352-XII.

Відповідно вимог ст.15 Закону №3352-XII особи, взяті під варту, які злісно порушують вимоги режиму, за мотивованою постановою начальника місця попереднього ув`язнення можуть бути поміщені до карцеру на строк до десяти діб, а неповнолітні - на строк до п`яти діб. Поміщення до карцеру не повинно поєднуватися з погіршенням встановлених норм харчування.

Застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування заходів, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку.

Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Приписами пунктів 3 - 12 глави 6 розділу VIII Правил встановлено, що правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених (за винятком переведення засуджених до приміщення камерного типу (одиночної камери)) користується начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.

Перед накладенням стягнення питання про доцільність застосування стягнення до ув`язнених та засуджених вирішується на засіданні дисциплінарної комісії СІЗО, яка діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини її членів.

Ув`язнений чи засуджений має бути письмово повідомлений про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За письмовою заявою ув`язненого чи засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Ув`язнений чи засуджений під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії має право користуватися послугами захисника, адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, за власним вибором, який представлятиме його інтереси під час засідання комісії. Якщо ув`язнений або засуджений не має доступу до цих осіб, адміністрація СІЗО зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Ув`язнений і засуджений та/або їх представники мають право: отримати інформацію про притягнення до відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідає на засіданні дисциплінарної комісії начальник відділення соціально-психологічної служби або особа, яка ініціювала притягнення до відповідальності, у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення ув`язненого чи засудженого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюються відповідним письмовим рішенням.

Ув`язнений або засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення до органу виконання покарань вищого рівня, прокурору чи суду, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення.

Про заохочення і стягнення начальник СІЗО виносить постанову про заохочення (додаток 28) і постанову про накладення дисциплінарного стягнення (додаток 29).

Про виявлене порушення вимог режиму посадова особа СІЗО складає вмотивований рапорт, який подає на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання (додаток 30), що зберігається у черговій частині СІЗО.

Під час призначення заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув`язненого чи засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що завдають ув`язненим та засудженим фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, - з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора, карцеру та переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) засуджені відбувають у приміщеннях карцеру. На них поширюються умови тримання засуджених у дисциплінарному ізоляторі, карцері, приміщенні камерного типу (одиночній камері) виправних колоній, установлені КВК та цими Правилами.

Підставою для приймання та тримання засуджених, поміщених до дисциплінарного ізолятора, карцеру, є вмотивована постанова про поміщення засудженого до дисциплінарного ізолятора, карцеру (додаток 31), винесена начальником СІЗО або особою, яка виконує його обов`язки, на підставі рішення дисциплінарної комісії, з визначенням строку тримання.

Стягнення у вигляді поміщення до карцеру накладається за вмотивованою постановою про поміщення ув`язненого до карцеру (додаток 33), винесеною начальником СІЗО або особою, яка виконує його обов`язки, на підставі рішення дисциплінарної комісії, з визначенням строку тримання.

Постанови, рішення суду про переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) та рішення дисциплінарної комісії оголошуються ув`язненому чи засудженому під підпис. Постанови, рішення суду та копії рішень дисциплінарної комісії разом з матеріалами про вчинене правопорушення долучаються до особової справи ув`язненого чи засудженого протягом трьох діб після їх підписання або відбуття стягнення.

З аналізу наведених правових норм вбачається, процедура дисциплінарного провадження та прийняття постанови про поміщення у карцер відносно ув`язненого передбачає проведення засідання дисциплінарної комісії, з його повідомленням про місце і час такого засідання, а також встановлення обставин вчинення правопорушення з заслуховуванням пояснень ув`язненого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

У ході судового розгляду судом встановлено, що процедура дисциплінарного провадження відносно ув`язненого ОСОБА_1 відповідачем 1 дотримана.

Твердження сторони позивача про те, що під час обшуку його камери 30.09.2019 протокол обшуку не складався спростовується матеріалами справи, зокрема, долученим до матеріалів справи відеозаписом обшуку камери позивача (т.1 а.с.45-а).

Крім того, під час засідання дисциплінарної комісії слідчого ізолятора 24.10.2019, захиснику Дупаку В.Г. було надано такий протокол та роз`яснено, що оскільки подія відбулася під час загального обшуку, то відповідний протокол складався за результатами саме загального обшуку.

Правомірність та обґрунтованість протоколу обшуку не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Щодо покликань представника позивача на те, що в матеріалах дисциплінарної справи відсутня відмова ОСОБА_1 від надання письмових пояснень згідно з ст.63 Конституції України, то вказане також спростовується матеріалами справи, а саме: актом, складеним працівниками установи слідчого ізолятора про те, що ув`язнений в категоричній формі відмовився від надання письмових пояснень з приводу порушень вимог режиму тримання, яке мало місце 30.09.2019.

З приводу виявлених порушень вимог режиму та доцільність застосування заходу стягнення у вигляді поміщення позивача у карцер, суд зазначає таке.

Позивач у позові вказує на порушення відповідачем 1 вимог Закону №3352-XII та Правил при прийнятті оскаржуваного рішення, з огляду на те, що до старшого інспектора ОСОБА_3 він не висловлював свого невдоволення встановленим вимогам режиму тримання, а нецензурні та жаргонні слова вживав лише у відповідь на поведінку осіб, які здійснювали обшук. Як наслідок, позивач наголошує на невідповідності застосованого заходу стягнення тяжкості і характеру його провини.

Проте, під час судових засідань з розгляду даної судової справи стороною позивача неодноразово заявлялось, що нецензурних слів та невдоволення вимогам режиму тримання ОСОБА_1 під час обшуку 30.09.2019 не висловлювалося.

Особливості застосування і відбування стягнення у вигляді поміщення до карцеру визначає глава 7 розділу VIII Правил.

За вимогами вказаної глави Правил, до карцеру можуть бути поміщені ув`язнені, які злісно порушують вимоги режиму.

Злісним порушенням режиму тримання є вживання ув`язненим або засудженим спиртних напоїв, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи інших одурманюючих засобів; виготовлення, зберігання, придбання, розповсюдження інших заборонених предметів, участь у настільних, азартних та інших іграх з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вчинення дрібного хуліганства; систематичне ухилення від лікування захворювань, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Дрібне хуліганство - вживання ув`язненими або засудженими нецензурної лайки у присутності інших ув`язнених і засуджених, адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та осіб, які відвідують СІЗО, образливе чіпляння до них, а також інші подібні дії, що порушують вимоги режиму тримання, встановлені законодавством обов`язки громадян та посягають на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, вчинення дрібного хуліганства відноситься до злісного порушення режиму ув`язнення.

Як встановлено судом в ході судового розгляду з наявних у матеріалах справи письмових доказів, виявлене порушення вимог режиму ОСОБА_1 - висловлювання невдоволення встановленими вимогами режиму тримання, яке виразилось у вживанні нецензурних та жаргонних слів в бік старшого інспектора ОСОБА_3 та адміністрації установи, було зафіксоване в рапорті посадової особи Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор", що був поданий на розгляд адміністрації СІЗО.

За результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи, вказані у рапорті відомості про порушення позивачем вимог режиму, були підтверджені.

Більше того, з дослідженого у судовому засіданні, в порядку ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відеозапису обшуку камери позивача, судом встановлено, що коли працівники слідчого ізолятора прибули до камери для проведення обшуку, ув`язнений ОСОБА_10 , у присутності іншого ув`язненого ОСОБА_5 , вступив в суперечку з даними співробітниками слідчого ізолятора, з вказівками у грубій формі на їх функціональні обов`язки та вживанням нецензурних слів. На 09 хв. 02 сек. відеозапису ув`язнений ОСОБА_1 , при виході з камери, не виконуючи вимогу працівників установи про тримання рук за спиною, показує їм жест з підняттям середнього пальця правої руки.

Суд зазначає, що після відтворення та дослідження зазначеного відеозапису судом, позивач та його представник не заперечили проти вживання ОСОБА_1 нецензурних слів та використання непристойного жесту під час проведеного обшуку 30.09.2019. Разом з тим, пояснювали, що такі висловлювання та жести були направлені не працівникам слідчого ізолятора, а іншому ув`язненому.

Отже, зміст позовної заяви та пояснень сторони позивача є суперечливими між собою, а обставини того, що ОСОБА_1 під час обшуку його камери 30.09.2019 не вживав жаргонних і нецензурних слів, не висловлював свого невдоволення встановленим вимогам режиму тримання не відповідають дійсності.

Щодо доводів позивача, що дані в оскаржуваній постанові та матеріалах дисциплінарного провадження не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 до інспектора ОСОБА_3 не звертався, то в дослідженому судом відеозаписі приблизно на 02 хв. 44 сек., а також на 05 хв. 08 сек. зафіксовано, що ув`язнений звертається до вищевказаного представника адміністрації на "ти", зневажливо, що ображає його гідність.

Зазначене відображено в дослідженому рапорті старшого інспектора (з кінології) ВРіО ОСОБА_3 .

При цьому, суд зазначає, що за вимогами Правил дрібним хуліганством є сам факт вживання ув`язненими або засудженими нецензурної лайки у присутності інших осіб, незалежно від того чи ув`язненим конкретизовано особу, до якої такі висловлювання спрямовані.

З приводу зазначених у позові порушень законодавства під час проведення вищезазначеного обшуку з боку старшого інспектора ОСОБА_4 , у зв`язку з чим внесено вказівку начальнику Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, суд зазначає, що виявлені порушення не мають відношення до дій ув`язненого у даному випадку.

При цьому, з листа прокуратури Рівненської області від 25.11.2019 №16-1732-17 слідує, що за результатами перевірки законності поміщення відповідача до карцеру прокуратурою Рівненської області, підстав звільнення ув`язненого з карцеру як незаконно поміщеного виявлено не було.

У справі встановлено, що підставою для прийняття оскарженої постанови слугувала поведінка і висловлювання позивача щодо працівників адміністрації установи відбування покарання.

Своїми діями ув`язнений ОСОБА_1 порушив вимоги глави 4 розділу І Правил та ст.10 Закону України "Про попереднє ув`язнення", вчинив дрібне хуліганство, що є злісним порушенням правил внутрішнього розпорядку слідчого ізолятора.

В обсязі встановлених обставин справи у зіставленні з правовим регулюванням, висновки відповідача 1 про допущення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку є підтвердженими, а стороною позивача не спростовані, а тому оскаржувана постанова є правомірною.

Суд вважає за необхідне також зазначити і те, що в повноваження адміністративного суду не входить оцінка і кваліфікація тяжкості вчиненого проступку зі сторони ув`язненого. Межами розгляду вказаного спору є виключно оцінка дій і рішень позивача на відповідність ч.2 ст.2 КАС України, які визначають критерії, якими керуються суб`єкти владних повноважень. Судом не встановлено фактів, які б вказували на те, що відповідачем порушено вказані критерії.

Крім того, суд зазначає, що 07.11.2019 ОСОБА_1 відбув призначене оскаржуваною постановою стягнення у вигляді поміщення у карцер, а отже така постанова вичерпала свою дію.

Щодо позовних вимог до відповідача 2 суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У справі " ОСОБА_12 проти України" (заява №40450/04, від 15.10.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом враховано також і те, що згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем жодним чином не доведено наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

Сам факт поміщення позивача до карцеру та посилання останнього, як на підставу відшкодування моральної шкоди, на порушення його права на освіту, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності державного органу, наявність шкоди, протиправність дій її завдавана та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Оцінка обставин щодо умов утримання позивача в карцері, зокрема, забезпечення позивача навчальною літературою під час такого утримання, судом не надається, оскільки такі обставини не входять в предмет доказування в межах спірних правовідносин з визнання протиправними дій та рішення відповідача 1 щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішення Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор", при цьому така позовна вимога є похідною від інших заявлених вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому в суду немає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" (вул. Дворецька, 116, м. Рівне, 33001, ), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 липня 2020 року.

Суддя С.А. Борискін