Справа № 300/1151/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2020 р. справа № 300/1151/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
за участю: секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,
представника відповідача Бондара О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.11.2019, -
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень застосовано не чинне рішення органу місцевого самоврядування, а також, не перевірено коли ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та юридичних осіб, були встановлені за рішенням Татарівської сільської ради та чи встановлені пільги даними рішеннями поширюються на позивача.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд справи призначено на 22.06.2020 о 14:00 год (а.с.17-18).
На адресу суду 22.06.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 22.06.2020 о 14:00 год (а.с.30).
Позивач у судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від ОСОБА_1 не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи остання повідомлялась належним чином, однак, на адресу суду 09.06.2020 повернувся надісланий позивачу на зазначену у позовній заяві поштову адресу конверт із вмістом: копією ухвали про відкриття провадження у справі та повісткою про виклик до суду (а.с.24-29). Відповідно до відмітки на довідці поштового зв`язку, причиною повернення є закінчення встановленого терміну зберігання відправлення та відсутність адресата.
У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання 22.06.2020 о 14:00 год, розгляд справи із фіксуванням технічними засобами не відбувся, про що секретарем судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду складено відповідну довідку (а.с.34).
Про дату, час та місце наступного засідання, яке призначено судом на 06.07.2020 о 14:00 год, сторін повідомлено шляхом направлення на їх поштові адреси повісток про виклик до суду (а.с.35-36).
Від ОСОБА_1 до суду повторно повернувся конверт із судовою повісткою, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (відсутній адресат) (а.с.38-40).
У судове засідання 06.07.2020 повторно не з`явилась позивач. Причини неявки суду не повідомила, жодних заяв, пояснень чи клопотань від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило.
Представник відповідача вказав на доцільність проведення розгляду справи за відсутності позивача. У зв`язку із необхідністю витребування додаткових письмових доказів про справі, судом оголошено перерву, наступне судове засідання призначено на 20.07.2020 о 14:00 год (а.с.62-64).
Про оголошену судом у розгляді справи перерву до 20.07.2020 позивача повідомлено шляхом направлення на її поштову адресу, зазначену у позові, повістки про виклик до суду, однак, 16.07.2020 до суду вкотре повернувся конверт із вмістом з відміткою відділення поштового зв`язку про закінчення встановленого терміну зберігання та відсутність адресата (а.с.67-69).
Представником відповідача 20.07.2020 подано до суду клопотання про долучення витребуваних у судовому засіданні доказів (а.с.70-73).
У судове засідання 20.07.2020 повторно не з`явилась позивач, причини такої неявки суду невідомі.
Представник відповідача наполіг на розгляді справи за відсутності ОСОБА_1 , проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.
Водночас, частиною 3 статті 124 КАС України встановлено, що судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу; за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 127 Кодексу, часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи те, що повістки про виклик до суду неодноразово направлялись позивачу на зазначену нею у позовній заяві поштову адресу, за відсутності повідомлення останньої про наявність у неї офіційної електронної адреси, чи клопотання про листування за будь-якою іншою поштовою адресою, ОСОБА_1 вважається повідомленою про відкриття провадження у справі, про дати, час та місце проведення судових засідань, з дня проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування.
Отже, керуючись приписами частини 5 статті 205 КАС України, розгляд справи №300/1151/20 здійснено судом за відсутності належним чином повідомленої ОСОБА_1 , яка тричі поспіль не з`являлася у судові засідання та не повідомляла суд про причини таких неявок.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , починаючи з 30.06.2015 є власником житлового будинку загальною площею 731,8 кв.м, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, з метою їх скасування позивач звернулась до ДПС України зі скаргою, у відповідь на яку отримала рішення від 17.02.2020 №5962/6/99-00-08-05-04-06, згідно із яким, скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.
Не погоджуючись із таким рішенням ДПС України і оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернулась із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, враховує приписи Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також ПК України), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також - ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
У відповідності до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує:
- 3% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (в редакції ПК України від 01.01.2016);
- 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (в редакціях ПК України від 01.01.2017 та 01.01.2018).
Судом встановлено, що рішенням Татарівської сільської ради від 23.01.2015 №125/31/2015 затверджено в новій редакції Положення "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Татарів" та встановлено ставку податку для фізичних осіб, які використовують житлову нерухомість для підприємницької діяльності (надання в оренду для тимчасового проживання тощо) у розмірі 0,3% до мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (а.с.56-61).
Абзацом 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII, абзацом 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII та абзацом 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII встановлено мінімальну заробітну плату з 01 січня 2016 року у розмірі 1 378 гривень; з 01 січня 2017 року 3 200 гривень; з 01 січня 2018 року 3 723 гривні.
Отже, ставка податку за 1 метр квадратний житлової нерухомості ОСОБА_1 , яка підлягає оподаткуванню у 2016 році становить 4,13 грн (1 378 (розмір мінімальної заробітної плати)*0,3% (встановлена рішенням сільської ради ставка податку для фізичних осіб, які використовують житлову нерухомість для підприємницької діяльності). Оскільки площа об`єкта нерухомості становить 731,8 метрів квадратних, сума податкового зобов`язання з обрахунку застосованої ставки складає 3 022 гривні 34 копійки (731,8*4,13) та зважаючи на приписи чинного на час звітного (податкового) періоду підпункту «ґ» 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, загальна сума зобов`язання позивача зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 28 025 гривень 26 копійок (25 000+3 022,34).
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 №1791-VIII, законодавцем установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.
Керуючись рішенням Татарівської сільської ради від 23.01.2015 №125/31/2015, а також, враховуючи вимоги вищенаведеного Закону, відповідачем розраховано ставку податку з 1 метр квадратний житлового приміщення позивача на 2017 звітний рік у розмірі 4,8 гривні (3 200 (розмір мінімальної заробітної плати)*0,15% (встановлена рішенням сільської ради ставка податку для фізичних осіб, які використовують житлову нерухомість для підприємницької діяльності, обчислена із застосуванням коефіцієнта 0,5). З урахуванням площі об`єкта та зважаючи на вимоги підпункту «ґ» 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, загальна сума податкового зобов`язання становить 28 512 гривень 64 копійки (731,8*4,8+25 000).
Нараховуючи зобов`язання ОСОБА_1 за звітний 2018 рік, відповідачем застосовано встановлену рішенням Татарівської сільської ради від 23.01.2015 №125/31/2015 ставку податку для фізичних осіб, які використовують житлову нерухомість для підприємницької діяльності (надання в оренду для тимчасового проживання тощо) у розмірі 0,3%. Відтак, зважаючи на встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати, площу об`єкта оподаткування та приписи підпункту «ґ» 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, сума податкового зобов`язання розрахована у розмірі 33 173 гривні 47 копійок (ставка податку за 1 метр квадратний 11,16 гривень (3 723*0,3%); сума податкового зобов`язання з обрахунку застосованої ставки 8 173 гривні 47 копійок (731,8*11,16); загальна сума зобов`язання 33 173,47 (25 000+8 173,47).
З наведеного розрахунку вбачається, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області, при визначенні грошового зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 рр., застосовано ставку податку, визначену чинним рішенням Татарівської сільської ради від 23.01.2015 №125/31/2015 про затвердження Положення "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Татарів".
Твердження позивача у позовній заяві щодо застосування відповідачем рішення органу місцевого самоврядування, яке втратило чинність (з урахуванням змін) не підтверджено ОСОБА_1 жодним письмовим доказом. Наявна у Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII рекомендація органам місцевого самоврядування переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно для об`єктів житлової нерухомості не є безумовним свідченням прийняття сільською радою рішення, відмінного від застосованого відповідачем за №125/31/2015 від 23.01.2015.
При цьому, суд наголошує, що у відповідності до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.
Наведене свідчить про те, що обов`язок повідомлення контролюючого органу про встановленні відповідними рішеннями ставки податків покладається саме на сільські, селищні, міські ради, ради об`єднаних територіальних громад та на підставі отриманих від вказаних суб`єктів рішень, виходячи із встановлених ставок, відповідачем і здійснюється розрахунок податкових зобов`язань платників.
Таким чином, суд зазначає, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області здійснивши нарахування ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 рр, на підставі отриманого від Татарівської сільської ради рішення за №125/31/2015 від 23.01.2015, враховуючи встановлену сільською радою ставку податку, а також, понижувальний коефіцієнт, передбачений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», діяв правомірно, у межах та спосіб, передбачені чинними правовими нормами. Натомість, доводи позивача, окрім її власних припущень, не підтвердженні жодними доказами, правильності дій та рішень відповідача не спростовують, а тому, судом до уваги при розгляді даної справи не беруться.
Стосовно тверджень ОСОБА_1 про необхідність застосування в межах спірних правовідносин пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає таке.
Пунктом 4.2 розділу 4 «Пільги зі сплати податку» рішення Татарівської сільської ради №125/31/2015 від 23.01.2015 передбачено, що пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються, зокрема, на об`єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Водночас, абзацом 4 вказаного пункту рішення передбачено, що відомості про надання пільг органом місцевого самоврядування подаються до 01 лютого поточного року у відповідний контролюючий орган за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості.
Згідно зі змістом листа Надвірнянського управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 17.07.2020 №259/09-19-53-33-26, у податкових періодах 2016-2018 років Татарівська сільська рада не повідомляла орган ДФС про встановлення пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно ОСОБА_1 , окрім зазначеного, у звітних періодах відсутні відомості щодо застосування пільг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стосовно окремих фізичних чи юридичних осіб.
Наведені обставини безумовно свідчать про те, що належне позивачу на праві приватної власності житлове приміщення загальною площею 731,8 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 використовується у підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, що не дозволяє застосовувати до ОСОБА_1 встановлені рішенням Татарівської сільської ради №125/31/2015 від 23.01.2015 пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб.
Отже, з урахуванням відсутності підстав для звільнення позивача від сплати нарахованих ГУ ДПС в Івано-Франківській області зобов`язань, відповідачем, під час здійснення нарахування податкових зобов`язань, підставно та обґрунтовано застосовано встановлену сільською радою ставку податку для фізичних осіб, які використовують житлову нерухомість для підприємницької діяльності.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, разом з цим, суд зазначає, що згідно приписів частини 1, пункту 5 частини 5 статті 160 та частини 4 статті 161 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та перелік доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Натомість, ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог та власних висновків до матеріалів справи не долучено жодного доказу, яким би підтверджувалась описана у позові протиправна бездіяльність ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо перевірки чинності рішення сільської ради, якою встановлено ставки податку та наявність пільг, які підлягають застосуванню до позивача.
Судом під час розгляду даної справи встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з дотриманням принципу рівності та пропорційності, що не спростовано позивачем, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 , зважаючи на їх безпідставність, задоволенню не підлягають.
З огляду на відмову суду у задоволенні позову, та відсутність доказів про понесення відповідачем будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, в силу вимог статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 43142559.

Рішення складене в повному обсязі 24 липня 2020 року.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.