Справа № 420/4723/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4723/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В.,

Домусчі С.Д.,

при секретарі П`ятіній В.В.,

представник апелянта Михасюк О.О..,

представника позивача Племениченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати Постанову Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу № ОД776/1577/АВ/П/ТД-ФС від 31.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що за результатами проведення Головне управління Держпраці в Одеській області позапланової перевірки встановило порушення норм закону у сфері охорони праці. На цій підставі Головне управління винесло постанову про накладення штрафу у розмірі 250 380,00 грн, з чим позивач категорично не погоджується та вважає протиправним. Наводячи доводи на підтвердження позиції щодо протиправності оскаржуваного рішення, позивач зазначає, що:

по-перше, Головне управління Держпраці в Одеській області допустило грубі порушення порядку проведення перевірки:

в направленні на проведення перевірки не визначено, з яких підстав здійснюється позапланова перевірка;

додатково до документів на проведення перевірки не було надано копії погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки;

Головне управління вийшло за межі предмету позапланової перевірки;

по-друге, відповідачем у справі помилково встановлено перебування осіб у трудових відносинах з позивачем без належного їх оформлення наказом чи трудовим договором, про що під час перевірки було зазначено та надано перевіряючим копії цивільно-правових договорів, за якими вказані особи надавали послуги;

по-третє, територія АЗС, на якій особи за цивільно-правовими угодами надавали послуги, не є об`єктом підвищеної небезпеки, а тому посилання на те, що трудові відносини мали б бути оформлені трудовим договором із наявністю спеціального дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки не мають фактичного підтвердження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 07 листопада 2019 року визнав незаконною та скасував Постанову Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу № ОД776/1577/АВ/П/ТД-ФС від 31.07.2019.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Держпраці в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- у наданих цивільно-правових договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, не встановлено обсяг виконуваної роботи, відомості щодо конкретного результату роботи;

- судом не враховано, що особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили перевіряючим про наявність трудових відносин з позивачем, а саме те, що вони є стажерами. Проте законодавство передбачає можливість стажування виключно щодо студентів та осіб, які перебувають на обліку в центрі зайнятості, як безробітні;

- предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. У наданих цивільно-правових договорах не зазначено , який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику , а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату. Також , жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображенні в акті їх приймання. Не міститься у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові . не визначено переліку завдань роти , іі видів, кількісних і якісних характеристик.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що під час розгляду справи судом встановлено, що Наказом № 1284 від 08.07.2019 Головним управлінням Держпраці в Одеській області вирішено провести позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП Валієва Максима Сергійовича.

На підставі вказаного Наказу 08.07.2019 за № 15/01-23-2398 було видано направлення на проведення інспекційного відвідування.

Головне управління Держпраці в Одеській області з 10.07.2019 по 11.07.2019 на об`єкті здійснення підприємницькій діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) провело позапланова перевірка у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю на підставі підпункту «а» пункту 1 статті 3 та статей 12, 16 24 Конвенції Міжнародної організації праці № 81, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 № 1985-ІV, статті 35 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95ВП, статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V та статті 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 191/96-ВР.

В матеріалах справи наявний відеозапис з проведення інспекційного відвідування, який досліджувався судом у судовому засіданні 07.11.2019, з якого убачається, що особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували за робочим місцем під час проведення відвідування та здійснювали певні роботи.

За наслідками цієї перевірки, були складені: Акт інспекційного відвідування № 0Д776/1577/АВ від 11.07.2019 та Припис № 0776/1577/АВ/П від 12.07.2019.

Не погоджуючись з Актом, позивач подав свої заперечення від 31.07.2019 з додатками.

Вказані заперечення були розглянуті Головним управлінням та листом від 13.08.2019 № 15/01-33-7433 позивача повідомлено, що його зауваження приєднані до Акту перевірки.

19.07.2019 за № ОД776/1577/АВ/П/ТД Головним управління Держпраці в Одеській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, яким справу прийнято до розгляду.

31.07.2019 за № ОД776/1577/АВ/П/ТД-ФС Головним управління Держпраці в Одеській області прийнято Постанову про накладення штрафу у розмірі 250 380,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав позитивного зобов`язання щодо повідомлення територіальних органів Держпраці про укладання трудових договорів із вказаними особами, оскільки таких договорів укладено і не було.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За правилами статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі підпункту 2 пункту 6 Положення про головне управління Держпраці в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 № 75, встановлено, що Головне управління Держпраці в Одеській області для виконання покладених на нього завдань має право: отримувати в установленому законодавством порядку від установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб інформацію, документи та інші матеріали, необхідні для виконання покладених завдань.

За правилами підпункту 6 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 (далі - Положення № 96) передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення № 96 від 11.02.2015 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Згідно статті 38 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-ХІІ, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

За змістом статті 39 Закону України «Про охорону праці» посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

На підставі частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Міністерство соціальної політики України наказом № 1338 від 18 серпня 2017 року «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2017 року за № 1500/31368, затвердило форми акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю та припису про усунення виявлених правопорушень.

За правилами частини 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Доводи позивача у справі стосуються як порушення Головним управлінням порядку проведення інспекційного відвідування, так і суті встановлених порушень.

Стосовно доводів позивача з приводу порушень порядку проведення перевірки колегія суддів зазначає, що в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Стосовно суті встановлених порушень слід зазначити таке.

В Акті інспекційного відвідування № 0Д776/1577/АВ від 11.07.2019 та Приписі № 0776/1577/АВ/П від 12.07.2019 визначено наступні порушення:

працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущено до роботи без оформлення трудових відносин, що є порушенням частини 1 статті 21, частини 3 статті 24 КЗпП України;

підприємцем не було надано для ознайомлення завірених належним чином копій документів, що є порушенням статті 35 Закону України «Про оплату праці» та статті 12 Конвенції МОП № 81.

Позивач пояснив, що вказані особи надавали позивачу послуги на підставі цивільно-правових договорів, які були надані під час здійснення перевірки, а тому порушення відсутні.

Відповідач, у свою чергу, зазначив, що з урахуванням того, що об`єкт АЗС є об`єктом підвищеної небезпеки, допуск осіб до проведення робіт не за трудовим договором є недопустимим.

Слід зазначити, що для вирішення даного питання необхідно встановити, чи є вказаний об`єкт таким, що передбачає підвищений рівень небезпеки.

На підтвердження власних доводів позивачем до суду надано Повідомлення про результати ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки щодо об`єкту за адресою 19 км Старокиївської дороги, 43, м. Одеса. Згідно з висновком даного Повідомлення потенційно небезпечний об`єкт АЗС ФОП ОСОБА_1 за вказаною адресою не відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки.

Відповідачем ані у Акті інспекційного відвідування, ані у Приписі, ані у рішенні щодо розгляду справи про накладення штрафу, ані у Постанові про накладення штрафу не визначено підстав, з яких суб`єкт владних повноважень встановив, що даний об`єкт АЗС є об`єктом підвищеної небезпеки. Про дану підставу відповідач зазначив лише у відзиві на позовну заяву, однак, знову ж, без нормативного обґрунтування таких висновків. Більше того, відповідачем під час перевірки взагалі не перевірялась правомірність проведення робіт на вказаному об`єкті в контексті наявності на це відповідних дозволів, висновків тощо.

Кожний із зазначених актів містив встановлений факт порушення в частині неповідомлення Головного управління Держпраці про укладання трудових відносин із особами. Інших порушень, які б стосувались статусу об`єкта як об`єкта з підвищеною небезпекою, не зафіксовано.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано розглядав порушення, визначені у Акті інспекційного відвідування, лише в контексті необхідності укладання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудового договору.

Матеріали справи містять копії договору про виконання робіт № 1 від 08.07.2019, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , та Договору про виконання робіт № 2 від 08.07.2019, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1.1. даних договорів замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати послуги по заправлянню автотранспорту, прибиранню території АЗС, спостереженню за технічним станом обладнання.

Згідно з пунктом 6.1. термін дії договорів з 08.07.2019 по 14.07.2019.

Факт виплати за цивільно-правовими договорами підтверджується Відомістю на виплату грошей № 32, а також видатковим касовим ордером від 24.07.2019.

Додатково на обґрунтування виконання вимог податкового законодавства (п.п.14.1.180 статті 14 ПК України) внаслідок виплати доходу фізичним особам, представником позивача надані платіжні доручення ( а.с.208-215), з яких вбачається, що позивач по факту виплати винагороди за цивільно-правовим угодами сплатив податок на доходи фізичних осіб та ЄСВ.

На переконання суду, факт сплати позивачем податкових зобов`язань є вагомим аргументом на підтвердження своїх доводів.

При цьому суд звертає увагу, що судження про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем (суб`єктом господарювання) і третіми особами, які не підтверджені належними та допустимими доказами, не можуть бути підставою для висновку про допуск працівника без оформлення трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 22.04.2020 по справі № 160/8902/18.

Підсумовуючи наведе, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з того приводу, що позивач перебував із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у цивільно-правових, а не трудових відносинах.

За змістом статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Водночас відповідачем не надано доказів на підтвердження нікчемності правочинів, вчинених між позивачем та вказаними особами. Відповідний факт, в силу частини 1 статті 204 ЦК України, яким встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, може бути встановлений лише судом, однак будь-яких рішень стосовно цього або посилань на такі рішення до суду не надано.

Чинне законодавство дозволяє позивачу укладати відповідні договори з фізичними особами, а обґрунтування протилежного відповідачем не надано.

Отже, позивач не мав позитивного зобов`язання щодо повідомлення територіальних органів Держпраці про укладання трудових договорів із вказаними особами, оскільки таких договорів укладено і не було. Позивач отримав послуги від осіб за цивільно-правовими договорами, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відтак, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління Держпраці під час проведення інспекційного відвідування дійшло помилкових висновків щодо наявності у діях позивача порушень чинного законодавства і поклало ці висновки в основу оскаржуваного рішення, повною мірою не дослідивши особливості проведення робіт на АЗС та умов надання послуг. Вказане свідчить про необґрунтованість оскаржуваної постанови і, як наслідок, її протиправність, що є підставою для визнання Постанови Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу № ОД776/1577/АВ/П/ТД-ФС від 31.07.2019 протиправною та її скасування.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення , за винятком випадків , коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення , але вони не були отриманні з незалежних причин.

Будь які інші докази, котрі були покладені в основу оскаржуваного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що у наданих цивільно-правових договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, не встановлено обсяг виконуваної роботи, відомості щодо конкретного результату роботи, колегія суддів відхиляє, адже вказані обставини не є, згідно приписів Цивільного кодексу України істотними умовами договору про виконання робіт (підряду).

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відносини, котрі виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним Кодексом України. При цьому у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 25.05.2020, справа 160/531/19.

Особливістю договорів про надання послуг є насамперед нематеріальний характер об`єкта договору, при цьому продається не сам результат, а дії, які до нього привели.

Корисний ефект від послуг заправлення транспортних засобів та прибирання території АЗС, що надавались фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 полягав саме у забезпеченні безпосередньо заправлення транспортних засобів та прибирання території та відповідно споживався позивачем в процесі надання таких послуг( див., зокрема, пункт 29 постанови Верховного суду від 26.05.2020 по справі № 160/5315/19).

Окремо суд наголошує, що укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, не мають ознак нікчемного правочину, а інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 26.05.2020, справа №160/5315/19.

З приводу доводів апелянта щодо прихованого працевлаштування слід зазначити про таке.

Дана концепція знайшла своє відображення, серед іншого, у Рекомендаціях про трудове правовідношення № 198 (далі - Рекомендації) Міжнародної організації праці (далі - МОП), де зазначено, що держави-члени МОП повинні передбачити можливість визначення у своїх законодавчих та нормативно-правових актах або інших засобів конкретних ознак визначення трудових правовідносин. Серед таких ознак у Рекомендаціях зазначаються «підпорядкованість» та «залежність». У пункті 13 Рекомендацій «підпорядкованість» проявляється, якщо робота:

1. виконується відповідно до вказівок та під контролем іншої сторони;

2. передбачає інтеграцію працівника в організаційну структуру підприємства ( матеріали справи не містять жодного доказу з того приводу, що виконавці послуг були інтегровані в організаційну структуру підприємства);

3. виконується виключно або переважним чином в інтересах іншої особи;

4. виконується працівником особисто;

5. виконується відповідно до графіка або на робочому місці, яке вказується або погоджується стороною, яка її замовила;

6. має характерну тривалість/продовжуваність;

7. вимагає особисту присутність працівника;

8. передбачає надання інструментів, матеріалів та механізмів стороною, яка є замовником.

При встановленні трудових відносин за допомогою критерію «залежності» беруться до уваги наступні елементи:

1. періодичність виплати винагороди працівнику;

2. той факт, що така винагорода являється єдиним або основним джерелом доходів працівника;

3. виплата винагороди працівнику в натуральному вигляді шляхом надання працівнику, наприклад, продуктів харчування, житла, транспортних засобів;

4. реалізація таких прав як право на вихідні та відпустку;

5. оплата стороною, яка замовила роботу, поїздок працівника з метою виконання роботи;

6. відсутність фінансового ризику у працівника.

Встановлення вказаних обставин у сукупності може безумовно свідчити про наявність трудових відносин.

З приводу критерію («підпорядкованість»), зазначеному у пункті 1, суд зазначає, що відповідно до цивільно-правових угод виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи.

При цьому слід зазначити , що матеріали справи не містять жодного доказу з того приводу, що виконавці послуг були інтегровані в організаційну структуру підприємства ( пункт 2).

Суд погоджується із доводами позивача, що особи не підпорядковуються правилам трудового розпорядку та графіку, затвердженого на підприємстві (пункту 3-5).

Правовідносини позивача з третіми особами не мають характеру тривалості, цивільно-правові угоди укладені на чіткий строк з 08 липня 2019 року по 14 липня 2019 року(пункт 6).

Матеріали справи не містять доказів щодо надання позивачем (замовником) будь яких інструментів, матеріалів та механізмів( пункт 8).

Суд, також, погоджується з доводами позивача, що винагорода виконавцям виплачена на підставі акту виконаних робіт за фактично виконану роботу, яка мала разовий характер, а відтак будь яких періодичностей виплати винагороди не встановлено.

Відсутні також свідчення, що винагорода є єдиним джерелом доходів виконавця. Винагорода виплачувалась грошима з відповідним відрахування обов`язкових податкових платежів. Будь яких соціальних гарантій, відрядження виконавців угодами не було передбачено. Відповідно до пункту 3.1 Договору сторони несуть матеріальну відповідальність за виконані роботи згідно з діючим законодавством.

Підсумовуючи наведене, суд констатує про відсутність сукупності критеріїв «підпорядкованість» та "залежності", котрі можуть свідчити про наявність трудових відносин.

Посилання апелянта на пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо передачі ОСОБА_1 трудових книжок, суд відхиляє, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів підтвердження цього факта, а самі пояснення зазначених вище осіб суд розцінює як недостатні в розумінні приписів статті 76 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 420/4723/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 20 липня 2020 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.