Справа № 620/1465/20
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Чернігів Справа № 620/1465/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Асотська О.В., Рогачевської С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

скасувати рішення комісії відповідача, викладене у витягу № 2.5/81-2019 року протокол № 81 від 31.10.2019, про визначення позивачу виду колонії: виправна колонія максимального рівня безпеки (відбування покарання у приміщеннях камерного типу);

зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким визначити позивачу вид колонії: виправну колонію середнього рівня безпеки.

Свої вимоги огрунтовує тим, що відповідачем було неправильно визначено вид колонії для позивача, а оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувава проти задоволення позовних вимог та зазначив, що вважає рішення міжрегіональної комісії законним та обгрунтованим.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець Дніпропетровської області.

Засуджений 24.09.2019 Полтавським райсудом Полтавської області за ч. ст. 393, ч.1 ст. 71 Кримінального кодексу України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Раніше судимий, 02.11.2009 Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

З 26.05.2010 відбував покарання у державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)» Чернігівської області.

Рішенням Центральної комісії Адміністрації Державної кримінально виконавчої служби України № 3 від 01.08.2018 переведений до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

З 18.09.2018 відбував покарання в державній установі «Крюковська виправна колонія (№ 29)».

В період відбування покарання скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 39 КК України.

Будучи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, діючи умисно, усвідомлюючи свої дії, 03.09.2019 здійснив втечу з державної установи «Крюковська виправна колонія (№ 29)» та зник у невідомому напрямку, тим самим вчинив втечу з місць позбавлення волі.

Полтавський районний суд Полтавської області у вироку від 24.09.2019 кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 393 Кримінального кодесу України, як втеча з місць позбавлення волі, що вчинена особою, яка вдбувала покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину строку покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області та остаточно призначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі.

31.10.2019 міжрегіональною комісією (протокол № 81 від 31.10.2019), засудженому ОСОБА_1 , 1983 р.н., визначено відбувати покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки (відбування покарання у приміщення камерного типу).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізуй державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

На виконання цієї норми закону Міністерством юстиції України виданий наказ № 680/5 від 27.02.2017.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 140 Кримінально-виконавчого кодекс України у виправних колоніях максимального рівня безпеки засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції у звичайних жилих приміщеннях і приміщеннях камерного тину. У приміщеннях камерного типу тримаються, чоловіки, які раніше були засуджені до позбавлення волі за будь-який з таких злочинів: проти основ національної безпеки України; умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, захоплення заручників; згвалтуваня, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а також згвалтування неповнолітньої чи неповнолітнього, малолітньої чи малолітнього; розбій, вчинений організованою групою або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; вимагання вчинене організованою групою або поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодженя; створення злочинної організації; бандитизм; терористичний акт, посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця; посягання на життя судді, народного засідателя, присяжного у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною їз здійсненням правосуддя; злісна непокора вимогам адміністрації виправної установи; втеча з місць позбавлення волі або з-під варти і які знову вчинили будь-який з перелічених злочинів, за який вони засуджені до покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з п.9 розділу II Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань № 680/5, що діяв на час визначення засуджениму ОСОБА_1 виду виправної колонії, до виправних колоній максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу направляються чоловіки, які раніше були засуджені за будь-який з таких злочинів; проти основ національної безпеки України; умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, захоплення заручників; згвалтуваня, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а також згвалтування неповнолітньої чи неповнолітнього, малолітньої чи малолітнього; розбій, вчинений організованою групою або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; вимагання вчинене організованою групою або поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодженя; створення злочинної організації; бандитизм; терористичний акт, посягання на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця; посягання на життя судді, народного засідателя, присяжного у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною їз здійсненням правосуддя; злісна непокора вимогам адміністрації виправної установи; втеча з місць позбавлення волі або з-під варти і які знову вчинили будь-який з перелічених злочинів, за який вони засуджені до покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи, що раніше засуджений ОСОБА_1 , був засуджений за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах (п.6 ч.2 ст. 115 КК України) і вчинив втечу з місця позбавлення волі (ч.1 ст. 393 КК України), за що був засуджений 24.09.2019 Полтавським районним судом Полтавської області, членами міжрегіональної комісії правомірно визначено відбувати покарання засудженому у виправній колонії максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2020 року.

Суддя О.В. Заяць