Справа № 804/1075/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року

м. Київ

справа № 804/1075/17

адміністративне провадження № К/9901/20877/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 804/1075/17

за адміністративним позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Сидоренко Д. В., Верба І. О., Кононенко О. В.) від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Сафронова С. В., Чепурнов Д. В., Мельник В. В.) від 22 серпня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2017 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області (правонаступником, якої є Криворізька південна об`єднана Державна податкова інспекція ГУ ДФС України у Дніпропетровській області), в якому просила:

- зобов`язати Державну фіскальну службу України не вносити про ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інформацію до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, використовуючи цифрові ідентифікатори та зберегти за ними форму обліку платників податків за прізвищем, іменем та по батькові і роком народження та місцем реєстрації згідно ст. 28, 294, 296 ЦК України;

- зобов`язати Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області вести облік ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як платників податків без застосування цифрового ідентифікатора та ведення обліку платників податків без використання серії та номеру паспорту, а саме: за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження і за місцем реєстрації та знищити інформацію про ОСОБА_4 у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана інспекції під час реєстрації даних податковими органами і у її паспорті на стор. 7, або 8, або 9 зробити запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора, завірити його підписом відповідальної особи та круглою гербовою печаткою;

- зобов`язати Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області, видати неповнолітнім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідки з текстом: «Має право здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора.» та завірити підпис відповідальної особи та круглою гербовою печаткою, а після отримання ними паспортів громадян України, на стор. 7, або 8, або 9 зробити запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора, завірити його підписом відповідальної особи та круглою гербовою печаткою.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що позивач та її діти є віруючими громадянами та вірними чадами Української Православної Церкви, сповідують православну релігію, відтак, на думку позивача, при проведенні обліку інформації про неї та дітей, як платників податків зберігається цифровий кодифікатор, тобто індивідуальний номер людини, що суперечить їх релігійним поглядам. У зв`язку з чим позивач звернулась до відповідачів із заявами, у яких просила здійснювати в подальшому її облік як платника податків за прізвищем, іменем та по батькові, проставити у її паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою, не вносити без її згоди інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, та знищити вже наявну інформацію про ОСОБА_4 у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Відповідачі фактично відмовили їй у задоволенні заяви, посилаючись на норми Податкового кодексу України щодо обліку платників податків, а саме внесення відмітки до паспорту громадянина України відносно обліку за серією та номером паспорту або за номером облікової реєстраційної картки фізичної особи, що є недопустимим та суперечить Конституції і законам України..

3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову.

4. Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, 20 жовтня 2017 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2017 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

6. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

8. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 12 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі № 804/1075/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Шарапа В. М., Данилевич Н. А.).

10. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 682/0/78-20 від 28 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги. Справа до розгляду не призначалася

11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

12. Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2020 року справу прийнято до свого провадження, розгляд касаційної скарги розпочато спочатку, сторонам у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати відзив на касаційну скаргу в перебіг яких не враховується строк дії карантину.

13. 13 липня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

14. 13 липня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла заява про заміну сторони на її правонаступником (у порядку статті 52 КАС України).

15. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2020 року замінено відповідача у справі - Криворізьку південну об`єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС України у Дніпропетровській області (код 26370409) її правонаступником - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області (код 43145015), закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулася до Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області та ДФС України із заявами від 08 листопада 2016 року, від 28 грудня 2016 року та від 29 грудня 2016 року, в яких зазначила, що, зважаючи на свої релігійні переконання (є віруючою, прихожанкою Української Православної Церкви), відмовляється від цифрового ідентифікатора та користування ним. Посилаючись на норми статей 22, 24, 34, 64 Конституції України, статтю 11 Закону України «Про інформацію», статей 6, 7, 8, 15 Закону України «Про захист персональних даних», статей 28, 294, 296 Цивільного кодексу України, просила не вносити про неї та дітей інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків; зберегти за нею форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження); вести облік неповнолітніх дітей за раніше встановленими формами обліку платників податків без застосування цифрових кодифікаторів (за прізвищем, іменем та по-батькові); проставити у її паспорті відмітку (на сторінках 7, 8 або 9) про наявність права на вчинення певних дій без присутності цифрового ідентифікатора - ПН; серія та номер паспорта та ін.; видати неповнолітнім довідки «Має право здійснювати будь-які платежі без цифрового номеру» та після отримання паспортів, внести відповідні записи.

17. Листом від 21 листопада 2016 року вих. № 12410/П/99-99-08-02-0114 ДФС України надана відповідь, в якій повідомлено, що фізична особа, яка раніше не подавала облікової картки фізичної особи платника податків і відомості про неї не включено до Державного реєстру та яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу Повідомлення фізичної особи - платника податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків за формою № 1П (додаток 8 до Положення), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт громадянина України. Для заповнення Повідомлення використовуються дані паспорта та інших документів, які подаються у разі зміни паспортних даних. Також зазначено, що неповнолітня особа має право через свої релігійні переконання відмовитися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта після отримання паспорта громадянина України при досягненні нею 16-річного віку.

18. Листом від 23 листопада 2016 року вих. № 12529/П/99-99-08-02-0114 ДФС України надана відповідь, згідно якої, статтею 63 Податкового кодексу України визначено, що взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру, у визначеному Кодексом порядку. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків.

Інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом (пункт 63.12 статті 63 Кодексу).

Відповідно до статті 70 Кодексу центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр.

На сьогодні Кодексом передбачається два способи ведення обліку фізичних осіб - платників податків у Державному реєстрі: за реєстраційними номерами облікових карток платників податків або за прізвищем, ім`я, по батькові та серією і номером паспорту (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорту).

Таким чином, керуючись статтею 19 Конституції України та статтями 63 та 70 Кодекс, контролюючі органи не мають повноважень щодо ведення обліку платників податків у іншому порядку, за іншими формами, способами або видами.

19. Листами від 29 грудня 2016 року вих. № /10/04-82-08-038 та вих. № 20965/10/04-82-08-038 Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області роз`яснено порядок та послідовність дій щодо альтернативної форми обліку фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від ідентифікаційного номера.

20. Листом від 16 січня 2017 року вих. № 641/П/99-99-08-02-01-14 ДФС України надана відповідь, в якій повідомлено, що неповнолітня особа має право через свої релігійні переконання відмовитися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта після отримання паспорта громадянина України при досягненні нею 16-річного віку.

21. Крім цього, 29 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала до Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (додаток 8), яка не прийнята працівником контролюючого органу внаслідок не заповнення граф за порядковим номером 28-30 (паспорт фізичної особи - серія і номер, дата видачі, ким видано).

22. Вважаючи дії відповідачів протиправними, а свої права та права неповнолітніх дітей порушеними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

23. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що положення Податкового кодексу України є обов`язковими до застосування суб`єктами владних повноважень та спрямовані на забезпечення встановленого Конституцією та Законами України публічного порядку, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

24. Також суди зазначили, що оскільки Податковим кодексом України не передбачено можливості виключення або невнесення відомостей про особу до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у випадку якщо через свої релігійні переконання така особа відмовляється від прийняття реєстраційного номера, а навпаки передбачено ведення обліку таких осіб в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

25. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

26. Зокрема, скаржник зазначила, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що позивачем заповнена форма 1П, що передбачено Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, відтак виконано вимоги законодавства. Також зазначає, що судами при ухваленні рішень помилково не застосовано нормами законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних».

27. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями про відмову у задоволенні позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

29. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

30. За правилом п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

31. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

32. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

33. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

34. Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

35. Згідно ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

36. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

37. Стаття 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод установлює, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

38. Згідно з п. 63.1 - 63.3, 63.5 - 63.7 ст. 63 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) у всіх свідоцтвах, довідках, в інших документах або повідомленнях, що видаються платнику податків або надсилаються йому.

Кожен платник податків зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) в усіх податкових деклараціях (розрахунках, звітах), платіжних документах щодо податків і зборів, у фінансових документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

39. Відповідно до п. 70.1, 70.2 70.5 ст. 70 Податкового кодексу України Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація: прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий.

Фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов`язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред`явити документ, що посвідчує особу.

Фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред`явити паспорт.

Для заповнення облікової картки фізичної особи - платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Форма облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) і порядок їх подання встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

40. Відповідно до ст. 41, 63 та 70 глави 6 розділу II Податкового кодексу України наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 грудня 2013 року № 779 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 779).

41. Згідно з п. 1 розділу IV Положення № 779 складовою частиною Державного реєстру є окремий реєстр Державного реєстру, до якого вноситься інформація про фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

42. Пунктом 1 розділу VІІІ Положення № 779 передбачено, що фізична особа, яка раніше не подавала облікової картки і відомості про яку не включено до Державного реєстру та яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт громадянина України.

43. Відповідно до п. 2 розділу VІІІ Положення № 779 облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та подали до контролюючого органу Повідомлення, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

44. Положеннями п. 3 розділу VІІІ Положення № 779 передбачено, що фізична особа подає Повідомлення до контролюючого органу за своїм місцем проживання або за власним бажанням - до контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування.

45. Пунктом 4 розділу VІІІ Положення № 779 встановлено, що для заповнення Повідомлення використовуються дані паспорта та інших документів, які подаються у разі зміни паспортних даних.

46. Відповідно до п. 8, 9 розділу VІІІ Положення № 779 після отримання підтвердження щодо можливості внесення відмітки за зверненням фізичної особи, яка подала Повідомлення, контролюючий орган вносить до паспорта відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, форму якої наведено в додатку 9 до цього Положення.

У разі якщо фізична особа, до паспорта якої внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, раніше була зареєстрована в Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платника податків, то після взяття на облік в окремому реєстрі Державного реєстру реєстраційний номер облікової картки платника податків закривається, а у разі наявності у паспорті громадянина України відмітки про реєстраційний номер облікової картки така відмітка анулюється у порядку, встановленому цим розділом.

47. Аналізуючи наведені вище положення законодавства, Верховний Суд доходить висновку, що для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, передбачено їх облік в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, іменем, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

48. При цьому законодавством не передбачено можливості ведення обліку фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, виключно за прізвищем, іменем, по батькові, роком народження і місцем реєстрації.

49. Норми Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів», які передбачали можливість податкового обліку за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, без серії і номера паспорта, втратили чинність із набранням чинності Податковим кодексом України з 1 січня 2011 року.

50. Зміна порядку податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, не призводить до зменшення обсягу прав вказаних осіб, оскільки такий облік передбачає незастосування реєстраційного номера облікової картки платника податків.

51. Такі висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, висловлену у Рішенні від 3 грудня 2009 року № 40010/04 у справі « Тамара Скугар та інші проти Росії», яка стосувалась відмови віруючих православної церкви від ідентифікації у податкових правовідносинах за номером. Суд зазначив, що захищаючи особисту сферу, стаття 9 Конвенції не завжди гарантує право поводити себе у публічній сфері життя так, як того вимагають релігійні погляди. Держава, розробляючи та застосовуючи власні внутрішні процедури, не може залежати від точки зору окремих громадян, яка базується на їх релігійних віруваннях. Суд дійшов висновку, що спосіб організації державної податкової бази даних з використанням індивідуальних номерів платників податків не є втручанням держави у реалізацію права заявниці на свободу релігії, гарантованого статтею 9 Конвенції.

52. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року (справа № 803/1203/17), від 25 липня 2018 року (справа № 823/198/16), від 29 липня 2019 року (справа № 816/957/16), від 25 жовтня 2019 року (справа № 806/2355/15), від 11 грудня 2019 року (справа № 440/1066/19).

53. При цьому за п. 9 розділу VІІІ Положення № 779 контролюючий орган вносить до паспорта відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

54. Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивачка всупереч пунктів 1 - 4 Розділу VIII Положення № 779 подала до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке не прийнято працівником контролюючого органу внаслідок не заповнення граф за порядковим номером 28 - 30 (паспорт фізичної особи - серія і номер, дата видачі, ким видано).

55. З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що позивачем не дотримана процедура звернення із відповідним Повідомленням за формою № 1П для реалізації можливості внесення відмітки до паспорта про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

56. Посилання скаржника на заповнення нею у повному обсязі Повідомлення за формою № 1П відповідно до розділу VІІІ Положення № 779 зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

57. Разом з цим, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач подала заяви про відмову від здійснення нею та її неповнолітніми дітьми обліку за серією та номером паспорта, на які отримали відповіді про відсутність у податкових органів повноважень щодо обліку платників податків у іншому порядку, за іншими формами, способами та видами, ніж передбачено чинним законодавством України.

58. Водночас, чинне законодавство України передбачає можливість вилучення вже існуючих облікових карток з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. Права осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, захищені шляхом надання їм (їхнім представникам) звертатися до уповноважених органів із Повідомленням форми № 1П, на підставі якої формується окремий реєстр Державного реєстру про фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків. Однак, нормативно правові акти, що регулюють спірні правовідносини, не передбачають обліку таких осіб інакше ніж за серією та номером паспорта.

59. З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що відмова відповідачів у здійсненні обліку позивачів як платників податків без зазначення серії та номера паспорту є правомірною, оскільки відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

60. При цьому Верховний Суд зазначає про безпідставність доводів ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо того, що облік за серією і номером паспорта звужує зміст та обсяг існуючих у них прав і свобод, оскільки вони ще не досягли віку, з якого отримують паспорт громадянина України, оскільки для подання Повідомлення форми № 1П необхідно надати податковому органу або пред`явити паспорт або документ, на підставі якого оформлюється паспорт вперше. Тобто, відсутність у особи паспорта як документа, який посвідчує особу, не є підставою, що унеможливлює її облік як платника податку, оскільки Повідомлення форми № 1П може бути заповнене і за даними документа, на підставі якого оформлюється паспорт вперше, в тому числі і за даними свідоцтва про народження, оскільки таке свідоцтво є документом, що посвідчує особу до досягнення нею віку, з якого може бути виданий паспорт громадянина України.

61. Суд відхиляє доводи скаржника про те, що дія норм Податкового кодексу України звужує їх права, оскільки зміна діючого порядку податкового обліку осіб, які через свої релігійні переконання не бажають користуватися ідентифікаційним номером, не зменшує обсягу прав зазначених осіб, і, з урахуванням позиції ЄСПЛ, не є порушенням статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

62. Стосовно доводів позивачів про необхідність застосування ст. 32, 34, 35 Конституції України, ст. 28, 294, 296 Цивільного кодексу України, ст. 5, 8, 11, 15 Закону України «Про захист персональних даних», Суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються положеннями чинного податкового законодавства, які мають пріоритет у правозастосуванні відносно Кодексу та Закону. Положення Податкового кодексу України є обов`язковими для суб`єктів владних повноважень та спрямовані на забезпечення встановленого Конституцією та Законами України публічного порядку.

63. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

64. Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

65. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

66. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

67. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

68. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

69. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

70. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

71. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

72. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі № 804/1075/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов