Справа № 420/2006/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2006/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 169; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Одеська, 19 а) про визнання протиправними дій щодо ненадання адміністративної послуги, зобов`язання надати адміністративну послугу, стягнення моральної шкоди, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача (Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області) у ненаданні адміністративної послуги по заяві ЗВ-019 від 29.04.2019 р. ОСОБА_1 , учаснику АТО, відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України "Про адміністративні послуги";

зобов`язати Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області надати ОСОБА_1 адміністративну послугу по заяві ЗВ-019 від 29.04.2019 р.;

стягнути з відповідача (Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області) моральну шкоду в розмірі десяти мінімальних заробітних плат;

зобов`язати Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником АТО, в зв`язку з чим з метою реалізації свого права на отримання 0,12 га землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва знайшов вільну земельну ділянку на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та подав заяву до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки. З метою розробки проекту землеустрою та вивчення складу угідь земельної ділянки позивачем за допомогою сертифікованого інженера-землевпорядника здійснювалось отримання адміністративної послуги, а саме виготовлення довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель. Зазначену послугу замовлено через Інтернет за допомогою сервісів ДЗК та остання має такі реквізити ЗВ-019 від 29.04.2019 р. Виготовлення довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель є адміністративною послугою у розумінні ст.1 Закону України «Про адміністративні послуги», а Центр надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області надає такі адміністративні послуги згідно переліку, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації № 393/А-2017 від 15.08.2017р. Однак, заяви позивача не розглянуто, позивачу зазначеної адміністративної послуги не надано, що, на його думку, перешкоджає реалізації його конституційних прав та законних інтересів. Посилаючись на наявність завданої відповідачем моральної шкоди, позивач визначив стягнути її з відповідача у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою від 16.03.2020 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (ст.262 КАС України); призначено судове засідання по справі на 14.04.2020 р., яке було перенесено на 13.05.2020 р. 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 13.05.2020 р. зобов`язано відповідача надати письмові докази по справі; призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 09.06.2020 р.

Ухвалою суду від 09.06.2020 р., яка занесена до протоколу засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 ; підготовче засідання відкладено 25.06.2020 р.

Ухвалою суду від 25.06.2020 р. підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.07.2020 р.

До судового засідання 15.07.2020 р. всі учасники явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 брав участь в АТО, на підтвердження чого надано копії посвідчення, витягів з наказів керівника Антитерористичного Центру при СБУ (а.с. 44-46).

05.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність в межах норми безкоштовної приватизації орієнтовною площею 0,11 га для ведення садівництва на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель сільськогосподарського призначення, додавши відповідні документи (а.с. 69).

З метою розроблення проекту землеустрою та вивчення складу угідь земельної ділянки позивачем за допомогою сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_2 позивачем здійснювалось отримання адміністративної послуги, а саме виготовлення довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель. Зазначену послугу замовлено через Інтернет за допомогою сервісів ДЗК та остання має такі реквізити №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. (а.с. 19-23).

14.05.2019р. ОСОБА_2 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив надіслати йому листом результати опрацювання заяви №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. Аналогічного змісту заяви направлено 24.06.2019р., 01.11.2019р. (а.с. 24-26).

18.11.2019р. ОСОБА_2 звернувся до т.в.о. голови Овідіопольської районної державної адміністрації зі скаргою щодо неможливості отримання адміністративної послуги за заявою ЗВ-019 від 29.04.2019 р. (а.с. 27).

08.01.2020р. позивач направив скаргу щодо неможливості отримання адміністративної послуги за заявою №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. на адресу голови Одеської обласної державної адміністрації (а.с. 28-29), яку було направлено для розгляду до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

08.01.2020р. позивач направив скарги щодо неможливості отримання адміністративної послуги за заявою ЗВ-019 від 29.04.2019 р. на адресу голови Одеської обласної державної адміністрації, Прем`єр-міністра України, Президента України (а.с. 28-29, 33-34), яку було направлено для розгляду до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

04.02.2020р. (вих. № С-45/1-94/6-20), 05.02.2020р. (вих. № С-84/0-102/6-20) за результатами розгляду вищевказаних скарг повідомлено, що з інформацією Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м.Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області через автоматизовану систему документообігу «ДОК ПРОФ Степ 3» надійшла заява ОСОБА_2 №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. (вхідний реєстраційний номер 31-2146/0/308-19, дата реєстрації 05.05.2019р.) стосовно виготовлення відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями для формування земельної ділянки площею 0,11 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. При цьому зазначено, що заяву опрацьовано та надано відповідь (лист Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м.Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 13.05.2019р. № 656/183-19).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ін.

Частиною 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У відповідності зі ст. 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Надання довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями є адміністративною послугою, отримання якою врегульовано Законом України «Про адміністративні послуги» та Постанови Кабінету Міністрів України № 835 від 01.08.2011р. «Деякі питання надання Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг».

Закон України «Про адміністративні послуги» визначає правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону; суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг; суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єкт надання адміністративних послуг може видавати організаційно-розпорядчі акти про встановлення власних вимог щодо якості надання адміністративних послуг (визначення кількості годин прийому, максимального часу очікування у черзі та інших параметрів оцінювання якості надання адміністративних послуг).

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про адміністративні послуги», у разі якщо суб`єктом надання адміністративної послуги є посадова особа, вимоги щодо якості надання адміністративних послуг визначаються органом, якому вона підпорядковується. Вимоги, передбачені частинами першою та другою цієї статті, не можуть погіршувати умови надання адміністративних послуг, визначені законом.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги», адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Адміністративні послуги в електронній формі надаються через Єдиний державний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування. Порядок та вимоги інтеграції інформаційних систем державних органів та органів місцевого самоврядування з Єдиним державним порталом адміністративних послуг затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері надання адміністративних послуг, спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері розвитку електронного урядування.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги», фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч.4 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги», заява на отримання адміністративної послуги (далі - заява) подається в письмовій, усній чи електронній формі.

Письмова заява може бути подана суб`єкту надання адміністративної послуги особисто суб`єктом звернення або його представником (законним представником), надіслана поштою, а в разі надання адміністративних послуг в електронній формі - через Єдиний державний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги», перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, визначаються законом. Забороняється вимагати від суб`єкта звернення документи або інформацію для надання адміністративної послуги, не передбачені законом.

За приписами ч. 9 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги», суб`єкт надання адміністративної послуги, підприємства, установи або організації, що належать до сфери його управління, які володіють документами або інформацією, необхідними для надання адміністративної послуги, зобов`язані:

1) забезпечити безоплатне надання таких документів або інформації не пізніше трьох робочих днів з дня отримання запиту від суб`єкта надання адміністративної послуги, якщо інше не передбачено законом;

2) вживати заходів щодо розбудови системи міжвідомчої електронної взаємодії, забезпечення безоплатного та відкритого доступу до своїх інформаційних систем та баз даних, якщо інше не передбачено законом;

3) відповідно до закону забезпечити зберігання та захист інформації, отриманої в результаті надання адміністративної послуги;

4) забезпечити безоплатний віддалений доступ до власних інформаційних систем та електронних баз даних (реєстрів), що містять інформацію, необхідну для надання адміністративних послуг, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг та суб`єктам надання таких адміністративних послуг, у тому числі через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів;

5) вживати заходів щодо запровадження надання адміністративних послуг в електронній формі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом. У разі якщо законом не визначено граничний строк надання адміністративної послуги, цей строк не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання суб`єктом звернення заяви та документів, необхідних для отримання послуги. Суб`єкт надання адміністративних послуг надає адміністративну послугу, а центр надання адміністративних послуг забезпечує організацію надання такої послуги у найкоротший строк та за мінімальної кількості відвідувань суб`єктом звернення.

За приписами ч.1 ст. 12 Закону України «Про адміністративні послуги» центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або структурний підрозділ місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що зазначений у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги через адміністратора шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг.

Судом встановлено, що розпорядженням голови районної державної адміністрації № 393/А-2017 від 15.08.2017р. затверджено Перелік адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, серед яких видача довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (п. 37 розпорядження).

Судом встановлено, що 25.04.2019р. між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.77-78), за умовами якого виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства організаційно-комерційні роботи з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (в порядку ч.3 п. 7 ст. 118 ЗК України) для ведення садівництва, за рахунок вільних земель сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту) за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, а замовник прийняти та оплатити виконані роботи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача за допомогою сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_2 з метою отримання адміністративної послуги, а саме виготовлення довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель. Зазначену послугу замовлено через Інтернет за допомогою сервісів ДЗК та остання має такі реквізити №ЗВ-019 від 29.04.2019 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» передбачено, що адміністративна послуга вважається наданою з моменту отримання її суб`єктом звернення особисто або направлення поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) листа з повідомленням про можливість отримання такої послуги на адресу суб`єкта звернення. У випадках, передбачених законодавством, відповідний документ може бути надісланий поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку. При цьому строк доставки поштової кореспонденції не зараховується до строку надання адміністративної послуги.

Суд акцентує увагу, що ухвалою суду від 13.05.2020р. зобов`язано Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області надати до суду належним чином засвідчені копії поштового повідомлення про вручення (або про повернення) поштового листа (конверта), яким результат адміністративної послуги надсилався ОСОБА_2 ; журналу з підписом ОСОБА_2 про отримання адміністративної послуги. Однак витребуваних доказів до суду не надано.

04.06.2020р. (вх. №21501/20) до суду надійшов лист Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, в якому на виконання вищевказаної ухвали зазначено, що документи було направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звичайним листом (без поштового повідомлення), в зв`язку з чим повідомлено про відсутність витребуваних судом документів.

Таким чином, вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про адміністративні послуги» відповідачем не виконано.

Доказів отримання адміністративної послуги позивачем особисто або направлення поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) листа з повідомленням про можливість отримання такої послуги на адресу позивача; надіслання відповідного документа поштою (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку матеріали справи не містять. Зазначених обставин не доведено відповідачем та не підтверджено належними доказами.

З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені судом обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду заяви позивача №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. не надано адміністративної послуги, з приводу якої він звертався, в зв`язку з чим допущено протиправну бездіяльність.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзиву на позовну заяву, щодо поважності причин його неподання жодних пояснень до суду не подав, жодних доводів в обґрунтування правової позиції не зазначив, тобто з урахуванням приписів ч. 4 ст. 159 КАС України фактично визнав позов.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області щодо ненадання адміністративної послуги по заяві №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. ОСОБА_1 , учаснику АТО, відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України "Про адміністративні послуги"; зобов`язання Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області надати ОСОБА_1 адміністративну послугу по заяві №ЗВ-019 від 29.04.2019 р.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі десяти мінімальних заробітних плат, суд зазначає, що вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, за змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач не доводив та в ході судового розгляду суд не встановлював причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та наявною, на його думку, моральною шкодою.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст. 382 КАС України).

Таким чином, приписами наведеної статті КАС України суду надано право, а не встановлено обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За встановлених у даній справі обставин, не вбачається підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 169; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (67801, Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Одеська, 19 а) про визнання протиправними дій щодо ненадання адміністративної послуги, зобов`язання надати адміністративну послугу, стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області щодо ненадання адміністративної послуги по заяві №ЗВ-019 від 29.04.2019 р. ОСОБА_1 , учаснику АТО, відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України "Про адміністративні послуги".

Зобов`язати Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області надати ОСОБА_1 адміністративну послугу по заяві №ЗВ-019 від 29.04.2019 р.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.