Справа № 617/927/19
Суддя: Глоба М. М.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 617/927/19
Провадження № 2-а/617/6/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бєлай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вовчанську Харківської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Зінченка Максима Сергійовича, інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Воловика Андрія В`ячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2019 року звернувся до суду із позовом до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Зінченка М.С. (далі інспектор Зінченко М.С.), інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Воловика А.В. (далі інспектор Воловик А.В.), в обґрунтування якого зазначив, що 26.05.2019 року о 01 год. 30 хв. його дружина ОСОБА_2 їхала на автомобілі марки «Ланос», державний номер НОМЕР_1 по вул. Ак. Павлова у м. Харкові з боку станції метро «Героїв праці» у напрямку ринку «Барабашово» зі швидкістю біля 35 км./год. Він знаходився на задньому сидінні вказаного транспортного засобу, спав. Їх зупинили працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були на патрульному автомобілі. Відповідач ОСОБА_4 підбіг до правої передньої двері автомашини та відкрив її. В цей час ОСОБА_3 підбіг до правої передньої двері та руками вирвав замок. Інспектори відмовились представитися, надати для ознайомлення службові посвідчення та пояснити причину зупинки. Натомість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали погрожувати ОСОБА_2 та вимагати щоб вона надала свідчення з приводу того, що за кермом начебто перебував він. Після того, як вона відмовилась, працівники поліції склали щодо нього протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що він начебто керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Також о 02 год. 24 хв. інспектори винесли постанову серії ЕАВ № 1177562 про накладення на нього штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він начебто їхав на автомобілі дружини без посвідчення водія, а сам автомобіль рухався без неосвітленого заднього номерного знаку. Його та дружини заперечення, працівники поліції до уваги не прийняли.

Після уточнення та доповнення позовних вимог зазначив, що відповідачами були порушені його права громадянина України, він змушений був звертатись за захистом своїх прав до суду. Протиправними діями відповідачів йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 50000 грн. 00 коп. Йому були завдані тривалі душевні страждання та стрес в зв`язку з протиправними діями відповідачів, як відносно нього, так і відносно його дружини. Зазначене негативно вплинуло на сімейні відносини із дружиною та дітьми, порушило звичайні життєві стосунки, зв`язки з родичами та знайомими. Окрім цього, він уклав угоду із адвокатом ОСОБА_5 , якому сплатив за правову допомогу 46000 грн. 00 коп. та 8000 грн. 00 коп. відповідно. Також ним було витрачено 63 грн. 00 коп. на виготовлення ксерокопій доданих матеріалів. Просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 1177562 за ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо нього; стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь матеріальні витрати, пов`язані з оплатою праці адвоката у розмірі 54000 грн. 00 коп., витрати на виготовлення ксерокопій доданих матеріалів у розмірі 63 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Позивач та його представник під час судового розгляду підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач інспектор Воловик А.В. у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 175 КАС України надав суду відзив про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 26.05.2019 року у темну пору доби був зупинений автомобіль марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком. На вимогу про зупинку водій вказаного транспортного засобу тривалий час не реагував, потім стало помітно, що автомобіль розхитується із сторони в сторону, при цьому через заднє скло було видно, як водій пересів на заднє сидіння, а пасажирка з правого переднього пасажирського крісла пересаджується на місце водія. Після зупинки автомобіля було встановлено, що на передньому сидінні перебувала ОСОБА_2 . Про те, що вона до зупинки транспортного засобу перебувала на передньому пасажирському сидінні свідчить та обставина, що вона була босоніж, в той час як її взуття знаходилось на підлозі біля правого переднього сидіння. На задньому пасажирському сидіння знаходився її чоловік ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Оскільки останній явно та беззаперечно був водієм, який керував транспортним засобом, останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу було досліджено докази, з`ясовані обставини справи, ОСОБА_1 були роз`яснені відповідні права, вирішено питання про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу, винесено постанову серії ЕАВ № 1177562 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказав, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів на обґрунтування викладених у позові обставин. Відсутні докази на підтвердження обсягу і характеру моральних страждань ОСОБА_1 , які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, визначений розмір моральної шкоди є необґрунтованим. Витрати на правову допомогу не є обґрунтованими та співмірними. Просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач інспектор Зінченко М.С. повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Воловика А.В. від 26.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1177562 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що 26.05.2019 року о 00 год. 44 хв., ОСОБА_1 керував по вул. Академіка Павлова у м. Харкові автомобілем марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби був неосвітлений державний номерний знак та не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 5).

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 283 КУпАП, оскільки в постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, як доказ вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу III «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (далі Інструкція) затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100, необхідність відеофіксації:«використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу III Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Допитаний під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що вночі 26.05.2019 року він керував транспортним засобом по вул. Академіка Павлова у м. Харкові. Поруч знаходився автомобіль марки «Daewoo», біля якого перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Працівники поліції повідомили йому, що ОСОБА_7 керував автомобілем марки «Daewoo» та відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння. Хто саме керував вказаним автомобілем він не бачив. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначали, що автомобілем керувала саме ОСОБА_8 . ОСОБА_7 заперечував свою провину. При цьому він, як водій, звернув увагу, що на автомобілі марки «Daewoo» був освітлений задній номерний знак.

Свідок ОСОБА_9 під час розгляду справи пояснив, що вночі з 25.05.2019 року по 26.05.2019 року він їхав із м. Вовчанська Харківської області у м. Харків на автомобілі марки «Daewoo» разом із подружжям ОСОБА_10 . За кермом перебувала ОСОБА_8 , а її чоловік ОСОБА_7 знаходився на задньому сидінні. Він вийшов з автомобілю біля ст. м. «Героїв праці», а Зоріни поїхали далі у бік ст. м. «Академіка Павлова».

Свідок ОСОБА_2 під час розгляду справи пояснила, що після святкування дня народження у м. Вовчанську Харківської області, вона разом із чоловіком ОСОБА_1 та ОСОБА_9 повертались у м. Харків на автомобілі марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 . За кермом перебувала вона, а її чоловік знаходився на задньому сидінні. Біля ст. м. «Героїв праці» ОСОБА_9 вийшов із автомобіля, а вони поїхали далі по вул. Академіка Павлова. Через деякий час вона побачила, що її намагаються зупинити працівники поліції. Розгубившись, вона зупинила автомобіль на третій передачі, від чого автомобіль почав смикатися. Після зупинки транспортного засобу, підбігли працівники поліції та почали вимагати пояснень з приводу того, що за кермом начебто сидів її чоловік та вони помінялись місцями. Зазначила, що автомобілем керувала саме вона, а під час руху вона зняла взуття, оскільки воно заважало їй керувати.

Із змісту наданих відповідачем інспектором ОСОБА_4 відеозаписів автомобільного відео реєстратора та нагрудної камери не вбачається, що саме ОСОБА_1 керував 26.05.2019 року транспортним засобом марки «Daewoo», державний номер НОМЕР_1 . Факт того, що ОСОБА_11 зайняла місце водія під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, вказаними відеозаписами беззаперечно не підтверджується.

Окрім цього, суд звертає увагу, що зміст оскаржуваної постанови не містить посилання на вказані відеозаписи, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції, саме лише постанова про накладення адміністративного стягнення не може вважатися беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

Статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем інспектором Воловиком А.В. порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що постанову серії ЕАВ № 1177562 від 26.05.2019 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід скасувати, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене, в обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується.

Суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями/рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме рішення відповідача призвело до душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Позивачем не надано належних доказів заподіяння безпосередньо йому душевних страждань саме рішенням відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок рішень відповідача.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним рішенням, діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачі не вчиняли будь-які неправомірні дії стосовно позивача у вигляді фізичного та/або психологічного тиску під час зупинки автомобіля і розгляду справи про адміністративне правопорушення, та які призвели б до заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи вказане вище, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача з приводу стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 54000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1-3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Як встановлено судовим розглядом, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано акт виконаних робіт від 30.09.2019 року, додаток до акту виконаних робіт адвокатом ОСОБА_12 С.В. на виконання договору із громадянином ОСОБА_1 про надання йому правової допомоги від 13.06.2018 року, 26.05.2019 року в період з 26.05.2019 року по 30.09.2019 року, договір про надання правової допомоги від 26.05.2019 року, рішення розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 року, акт виконаних робіт від 25.02.2020 року, додаток до акту виконаних робіт адвокатом ОСОБА_5 на виконання договору із громадянином ОСОБА_1 про надання йому правової допомоги від 26.05.2019 року та 30.12.2019 року в період з 17.10.2019 року по 25.02.2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 16 від 25.02.2020 року, договір про надання правової допомоги від 30.12.2019 року (а.с. 52-54, 106, 117-123).

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача у розмірі 54000 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п. 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, проаналізувавши розрахунок та надані докази на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, витрачений адвокатом час, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

За наведених обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 1500 грн. 00 коп.

Що стосується вимоги позивача з приводу стягнення на його користь витрат на виготовлення ксерокопій доданих матеріалів у розмірі 63 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

На підтвердження вказаних витрат позивач надав накладну № 212 від 31.10.2019 року, згідно якої він сплатив 63 грн. 00 коп. за виготовлення ксерокопій сорока двох листів (а.с. 124).

Разом з тим, вказана накладна не містить відомостей щодо виготовлення ксерокопій документів в рамках розгляду дійсної справи, що позбавляє суд можливості стягнути вказані витрати.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідачів судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 229, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Зінченка Максима Сергійовича, інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Воловика Андрія В`ячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Постанову інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Воловика Андрія В`ячеславовича у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАВ № 1177562 від 26.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. ст. 273, 275-277, 280, 282, п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 283, ст. ст. 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача Бєлай Сергій Володимирович, адреса: АДРЕСА_2 , м. Харків, вул. Халтуріна, 48/50.

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 Шевченка, 315-А.

Суддя -