Справа № 585/1208/20
Суддя: Євлах О. О.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/1208/20
Номер провадження 2-а/585/23/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідачі поліцейський ВРПП Білоцерківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області сержант поліції Шевченко Віктор Олександрович; Головне управління Національної поліції в Київській області,

вимоги позивача: про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

учасники не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 14 травня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

2. Позов обґрунтував тим, що згідно з оскаржуваною постановою його визнано винним у тому, що він 03 травня 2020 року о 03 год. 30 хв., керував транспортним засобом «Renault Duster», н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Нертус Агро» і який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП. В результаті розгляду справи було прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Вважає, що постанова є незаконною, необгрунтованою, недоведеною та підлягає скасуванню, оскільки керований ним автомобіль «Renault Duster» відноситься до легкових автомобілів, є некомерційним засобом, не використовується для переведення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю. Позивач вважає, що інспектор поліції не в повному обсязі з`ясував ці обставини справи та безпідставно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Крім того, просив повернути стягнену грошову суму (штраф) у розмірі 340 грн.; стягнути в рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. та стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

3. Представник відповідача ГУНП в Київській області, надав відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що постанова відносно ОСОБА_1 від 03.05.2020 р. відповідає вимогам законодавства, безпідставно оскаржена позивачем. Зазначив, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо, зокрема, водій порушив ПДР, у даному випадку, як вбачається із Постанови БАА № 220807 про те, що позивачем було порушено п. 31.3 (б) ПДР. Адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, та п. 31.3 (б) ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль. З огляду на вищезазначене, вважає, що вищезазначене правопорушення тягне за собою накладення штрафу в сумі 340 грн. Вважає, що оскільки постанова відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 251, 252, 283 КУпАП, тому правові підстави для визнання постанови серії БАА № 220807 від 03.05.2020 незаконною відсутні (а. с. 67-69).

4. Представник позивача Санін А.О. надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачем не доведено вчинення позивачем порушення, яке стало підставою для зупинки, таке порушення не задокументовано, тому відсутні підстави для висновку, що вимога поліцейського до водія транспортного засобу щодо пред`явлення документів, які підтверджують проходження обов`язкового технічного контролю, є обгрунтованою. Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. У судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивача, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в ньому та у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання відповідач поліцейський ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області сержант поліції Шевченко В.О. не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань чи відзивів від нього не надійшло.

У судове засідання представник відповідача - ГУНП в Київській області, не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити проти позовних вимог в повному обсязі.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

6. Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 03 травня 2020 року серія БАА № 220807, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, так як він 03 травня 2020 року о 03 год. 30 хв., керував транспортним засобом «Renault Duster», н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Нертус Агро» і який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 грн. (а. с. 15).

Згідно дублікату квитанції № 0.0..1 від 06.05.2020 р. ОСОБА_1 сплатив 340 грн. штрафу згідно постанови від 03 травня 2020 року серія БАА № 220807 (а. с. 18).

Однак, ОСОБА_1 не погодився з даною постановою і оскаржив її до суду.

ІV. Норми права.

7. Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

8. Пунктом 31.3 б ПДР встановлено, що експлуатація транспортних засобів забороняється згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до п. 2.9 в ПДР водієві забороняється, керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Особи, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (п. 1.9 ПДР).

Частина 3 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Частиною 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб); автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль - мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Визначення поняття «строк експлуатації» наведено у Методиці проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, відповідно до якої строк експлуатації - період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки

Відповідно до п. п. 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ №176 від 18 липня 1997 року.

Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються:

- транспортними засобами спеціального призначення;

- транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації;

- службовими легковими автомобілями;

- транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, зокрема, легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, якщо строк їх експлуатації перевищує два роки.

Отже, однією із визначальних обставин, є мета фактичного використання автомобіля, а саме отримання прибутку від здійснення діяльності з перевезення пасажирів або вантажів.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з пункту 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

V. Оцінка суду.

9. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

Відповідно до матеріалів справи, транспортний засіб «Renault Duster», н.з. НОМЕР_2 , є легковим автомобілем. Вказаний автомобіль належить товариству з обмеженою відповідальністю «Нертус Агро». Під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що на час складання спірної постанови автомобіль, яким керував позивач, використовувався для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Таким чином автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, він не є об`єктом обов`язкового технічного контролю, а тому, постанова серії БАА №220807 від 03.05.2020 р. прийнята відповідачем без з`ясування усіх обставин справи та підлягає скасуванню.

Дана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду № 678/483/17 від 17.10.2019 р.

Щодо вимог позивача про поворот виконання спірної постанови, то увагу останньої слід звернути на наступне: питання повернення коштів, сплачених до державного та місцевих бюджетів, зокрема, адміністративних штрафів, врегульоване «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182.

Пунктами 3, 5 цього порядку визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, поданими до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Таким чином, існує досудовий порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, в тому числі, як адміністративних штрафів, яким позивач зможе скористатись після набрання законної сили даним рішенням суду.

Отже, підстав для того, аби говорити про порушене право позивача у зазначеному питанні, а звідси і вживати заходів судового захисту, на даний монет не має.

VІ. Розподіл судових витрат.

10. Відповідно до ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, суд, враховуючи викладене, так як позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволені в повному обсязі, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

11. Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16.

Так, між позивачем та адвокатом Саніним А.О. укладено договір про надання правової допомоги від 12.05.2020 року.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано ордер АХ № 1014665 на надання правової допомоги адвокатом Саніним А.О., договір про надання правової допомоги від 12.05.2020 року.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, слід виходити із обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Будь-яка робота, виконана у ході підготовки до справи (вивчення питання, аналіз чинного законодавства, судової практики) має своїм наслідком певні результати.

Натомість, матеріали справи не містять детальний опис виконаних робіт, консультацій, що надавались позивачу, не зазначено, яка саме судова практика вивчалась адвокатом, та яким чином така практика була використана при складанні позовної заяви.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності ст. 143 КАС суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно поданої представником позивача заяви від 04 червня 2020 року вбачається, що докази на підтвердження витрат позивача будуть надані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, враховуючи положення ст. ст. 139, 143 КАС, заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне питання про судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу, вирішувати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у разі, якщо позивач протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надасть докази щодо понесених ним відповідних витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13, 14, 72-77, 94, 241 246, 250, 255, 293, 295 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 , що діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру в інтересах позивача ОСОБА_1 до поліцейського ВРПП Білоцерківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області сержанта поліції Шевченко Віктора Олександровича, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 220807 від 03.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП, складену поліцейським ВРПП Білоцерківського ВП сержантом поліції Шевченком Віктором Олександровичем та закрити провадженні у справі.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Повне найменування сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Поліцейський ВРПП Білоцерківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області сержант поліції Шевченко Віктор Олександрович, місцезнаходження: вулиця Привокзальна, 3, м. Біла Церква, Київська область.

Відповідач : Головне управління Національної поліції в Київській області, місцезнаходження: вулиця Володимирська, 15, м. Київ, 01601.

Повний текст рішення складено 24 липня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. О. Євлах