Справа № 360/1263/20
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року справа №360/1263/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 360/1263/20 (головуючий суддя І інстанції Борзаниця С.В., складене у повному обсязі 21 травня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача № Ф-374У від 13 листопада 2019 року в частині нарахуванням ЄСВ у розмірі 35 587,58 грн. за період з квітня 2014 року по жовтень 2019 року (а.с. 1-2).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2019 року № Ф-3745У відносно ОСОБА_1 за періоди: з 14 квітня 2014 року по 30 червня 2014 року; ІІІ квартал 2014 року - II квартал 2015 року по 1267,95 грн.; III квартал 2015 року в сумі 1323,47 грн.; IV квартал 2015 року в сумі 1434,51 грн.; І квартал 2016 року в сумі 909,48 грн.; II квартал 2016 року в сумі 941,16 грн.; III квартал 2016 року в сумі 957 грн.; IV квартал 2016 року в сумі 990 грн.; І- IV квартали 2017 року по 1056 грн.; І- IV квартали 2018 року по 2457,18 грн.; І- III квартали 2019 року по 2754,18 грн. У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 79-83).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у їх задоволені у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач, як платник єдиного внеску, відповідно до положень частини другої статті 6 Закону № 2464-VI зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

За змістом апеляційної скарги, відповідач вважає, що оскаржувана позивачем вимога є законною та прийнятою на підставі вимог чинного законодавства, оскільки єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Згідно облікових даних позивача з інформаційної системи органу доходів і зборів у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску.

Зазначив, що позивачем порушено строк оскарження вказаної вимоги з посиланням на висновки Верховного Суду у справі № 480/106/19.

Вказує, що п.9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути підставою для звільнення позивача від виконання своїх обов`язків.

Зазначив, що доповнення розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 пунктом 9-4 щодо звільнення певного кола платників внеску від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України №2464, втратили чинність згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (а.с. 89-90).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 квітня 2020 року за № ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), зареєстрована як фізична особа підприємець з 19 травня 2006 року № 0002650 та припинила свою підприємницьку діяльність 09 грудня 2019 року, перебувала на обліку в Державній податковій інспекції у м. Рубіжне Головного управління ДФС у Луганській області, Головному управлінні ДПС у Луганській області як платник податків та платник єдиного внеску (а.с. 19, 38-39. 60-61).

13 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС у Луганській області відносно позивача винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-374У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 49 862,06 грн. станом на 31 жовтня 2019 року, яку направлено поштою 28 листопада 2019 року (а.с. 13, 14, 63).

З розрахунку боргу згідно спірної вимоги вбачається, що залишок непогашеної заборгованості складає: 10970,78 грн. станом на 01 жовтня 2013 року, які були передані УПФУ у м. Рубіжне, 1194,03 грн. - III квартал 2013 року; 1218,67 грн. - IV квартал 2013 року; по 1267,95 грн. з І кварталу 2014 року по II квартал 2015 року, 1323,47 грн. - III квартал 2015 року; 1434,51 грн. - IV квартал 2015 року; 909,48 грн. - І квартал 2016 року; 941,16 грн. - II квартал 2016 року; 957 грн. - III квартал 2016 року; 990 грн. - IV квартал 2016 року; по 1056 грн. з І по IV квартали 2017 року; по 2457,18 грн. з І по IV квартали 2018 року; по 2754,18 грн. з І по III квартал 2019 року (а.с. 62).

13 березня 2020 року адвокатом Вороновим Р.С. на адресу відповідача направлено адвокатський запит № 13/03 про надання копії вимоги від 13 листопада 2019 року про сплату боргу (недоїмки) № Ф-374У та періоду утворення заборгованості зі сплати ЄСВ (а.с. 10).

Листом Головного управління ДПС у Луганській області від 18 березня 2020 року № АДВ-1046/12-32-51-08 зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2019 року № Ф-374У на суму 49862,06 грн. направлена ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, лист рекомендований з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та відміткою про причини його невручення повернуто до управління 30 грудня 2019 року. Також ГУ ДПС у Луганській області надало копію корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 листопада 2019 року № Ф-374У з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та відміткою причини його невручення, інформацію щодо нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 квітня 2014 року по 30 жовтня 2019 року та періоду утворення заборгованості (а.с. 11-12).

Згідно відомостей інтегрованої картки платника зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника заборгованість ОСОБА_1 становить 49 862,06 грн. (а.с. 64-71).

Прийняття податковим органом вищевказаної вимоги є спірним питанням даної справи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, та скасовуючи спірну вимогу за період з 14 квітня 2014 року по III квартал 2019 року, вказав, що вимога в цій частині охоплює період, у якому позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, відповідно за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу вимогу про сплату боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем стоку звернення до суду із оскарженням спірної вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08 липня 2010 року у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 123 КАС України (наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду) визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС у Луганській області прийнято спірну вимогу, яку направлено поштою 28 листопада 2019 року (а.с. 13, 14, 63), конверт повернуто за закінченням терміну його зберігання.

При цьому, позивач дізнався про наявність спірної вимоги лише 04 березня 2020 року у Центрі обслуговування платників податків Рубіжанського управління ГУ ДПС у Луганській області під час отримання відповіді на свою заяву від 03 березня 2020 року про надання відомостей про стан заборгованості зі сплати ЄСВ, що не є спірним.

За для отримання детальної інформації щодо сум та періодів заборгованості та за для можливості її оскарження, представником позивача направлено адвокатський запит № 13/3 від 13.03.2020 про надання копії вимоги (а.с. 10).

23 березня 2020 року представник позивача засобами поштового зв`язку отримав від відповідача відповідь на адвокатський запит, в якому містилась копія корінця вказаної вимоги № Ф-374У від 13.11.2019 та інформація про період утворення за Позивачем боргу зі сплати ЄСВ (а.с. 11-12).

Крім того, відповідачем оскаржувана вимога була направлена засобами поштового зв`язку на місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 , але, згідно доданої копії виписного епікризу, позивач з 04 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Луганському обласному онкологічному диспансеру (а.с. 5), де їй була проведена операція, а після цього протягом двох місяців знаходилась вдома на післяопераційному реабілітаційному періоді за адресою: м. Рубіжне, вул. Чкалова, буд. 42/2, в зв`язку з чим не мала можливості отримати вказану вимогу як за адресою реєстрації або у відділенні поштового зв`язку, так і безпосередньо у відповідача.

Враховуючи вищевикладене та за недопущення порушення прав позивача на розгляд справи по суті вимог, суд апеляційної інстанції вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, а доводи апеляційної скарги в цій частині незмістовними.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вимог, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлений обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

"9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Аналіз зазначеної норми свідчить, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

30 березня 2018 року Президент України підписав Указ «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» №116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Відтак, станом на дату розгляду справи по суті Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення.

З розрахунку боргу згідно спірної вимоги вбачається, що залишок непогашеної заборгованості складає: 10970,78 грн. станом на 01 жовтня 2013 року, які були передані УПФУ у м. Рубіжне, 1194,03 грн. - III квартал 2013 року; 1218,67 грн. - IV квартал 2013 року; по 1267,95 грн. з І кварталу 2014 року по II квартал 2015 року, 1323,47 грн. - III квартал 2015 року; 1434,51 грн. - IV квартал 2015 року; 909,48 грн. - І квартал 2016 року; 941,16 грн. - II квартал 2016 року; 957 грн. - III квартал 2016 року; 990 грн. - IV квартал 2016 року; по 1056 грн. з І по IV квартали 2017 року; по 2457,18 грн. з І по IV квартали 2018 року; по 2754,18 грн. з І по III квартал 2019 року (а.с. 62).

Відтак, позивач спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) охоплює період, у якому позивач звільнялась від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а саме з 14 квітня 2014 року по ІІІ квартал 2019 року.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду попередньої інстанції, що відсутність (відстрочення в силу закону) у позивача обов`язку сплати внесків за період з 14 квітня 2014 року і по ІІІ квартал 2019 року, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на суму 49 862,06 грн.

З урахуванням вимог закону єдиний внесок підлягає сплаті за період з ІІ кварталу 2013 року і по 13 квітня 2014 року.

Цієї ж думки дотримується Верховний Суд у постанові по справі № 812/505/17 від 30 січня 2018 року.

При цьому, Закон №2464-VІ не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі, а п.9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка має пряму дію, для звільнення від сплати єдиного внеску не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин, а тому таке звільнення повинно враховуватись податковим органом самостійно.

Суд вважає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників відповідальності за порушення Закону №2464-VІ, зокрема заходів впливу, якими є спірні вимоги.

При цьому, п.9-4 розділу VIII Закону №2464-VІ є чинним на час спірного періоду сплати єдиного внеску, зміни безпосередньо до Закону №2464-VІ щодо виключення або викладення в новій редакції тощо п.9-4 розділу VIII цього Закону не були внесені, чим спростовуються доводи податкового органу щодо втрати чинності положень цього пункту.

Враховуючи те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є такою, що має бути скасована за період нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14 квітня 2014 року по ІІІ квартал 2019 року, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та такими, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 360/1263/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України .

Повне судове рішення складено 22 липня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко