Справа № 380/2023/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2023/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська,35; ) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення № від 09.01.2020 про сплату штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 13.03.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

31.03.2020 суд ухвалою відкрив спрощене позовне провадження та призначив судове засідання.

23.04.2020 за вх. № 20945 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

21.05.2020 за вх. № 25387 позивачем подано доповнення відповіді на відзив на адміністративний позов.

11.06.2020 суд поставив на обговорення питання про витребування доказів у Шевченківського відділ поліції ГУНП у Львівській області для з`ясування обставин у даній справі, а саме місцезнаходження ОСОБА_1 17.12.2019 під час складання акта перевірки уповноваженими особами Головного управління ДФС у Львівській області.

11.06.2020 суд ухвалою витребував у Шевченківського відділу поліції ГУНП у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Кучери,5; код ЄДРПОУ ): інформацію про час перебування ОСОБА_1 у Шевченківського відділ поліції ГУНП у Львівській області 17.12.2019 на допиті як свідка; протокол допиту свідка ОСОБА_1

02.07.2020 за вх. № 32793 від Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області на адресу суду надійшов лист Головного Управління Національної поліції у Львівській області із протоколом допиту свідка датований 17 грудня 2019року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перевірка з питань дотримання суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог за регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій 17.12.2019 проведена з численними порушеннями вимог податкового законодавства. Зокрема, позивач зазначив, що акт перевірки від 17.12.2019 не підписував, оскільки при перевірці не перебував в магазині за адресою АДРЕСА_2. Свою відсутність пояснює перебуванням у Шевченківському відділі поліції ГУНП у Львівській області на допиті. Зазначив, що всі документи фінансової звітності у нього наявні. До матеріалів справи позивачем долучено журнал реєстрації перевірок, який прошитий, пронумерований і скріплений печаткою, проте жодної перевірки контролюючого органу у ньому не зафіксовано. Позивач вважає дії відповідача протиправними, просить суд позов задоволити повністю. Стверджує, що за період 2019-2020 року уже третя перевірка; контролюючий орган не вносить інформацію у журнал реєстрації перевірок; наголошує, що податкове-повідомлення рішення датоване різними роками, а саме 09.01.2019 року він поштовою кореспонденцію, а з датою 09.01.2020 ознайомився в засіданні суду, хоч і за покликанням на один акт перевірки від 17.12.2019.

Відповідачем заперечення на позовну заяву викладені у письмовому відзиві від 23.04.2020 за вх. № 20945. Зазначає, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення № від 09.01.2020 про сплату штрафних санкцій контролюючим органом винесено правомірно, оскільки за наслідками фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_2 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області складено акт від 17.0122019 № 1103/13/07/РРО/ про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог за регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. Згідно акта перевірки від 17.12.2019 № 1103/13/07/РРО/, посадовими особами відповідача встановлено, порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Також, під час перевірки встановлено порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Представник відповідача звернув увагу на те, що позивач був присутній при проведені перевірки та підписав акт перевірки. Позовні вимоги заперечує, просить суд в задоволені позову відмовити повністю. З приводу різних дат податкових повідомлень-рішень, стверджує, що це описка, бо в податковому повідомленні-рішенні покликання на один акт і фіксовано одній й ті ж порушення.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець 10.05.2017 за № 2 082255. Основний вид діяльності позивача роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Перебуває на спрощеній системі оподаткування.

На підставі договору № 2/2017 про оренду нежитлового приміщення від 10.05.2017 позивач орендує нежитлове приміщення площею 40 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 для використання його під торгову точку з продажу продтоварів, тютюну та алкоголю.

Позивачу згідно ліцензій від 03.06.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області Державної Фіскальної служби України надано право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за реєстраційним номером 1903461 та право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за реєстраційним номером 1902626.

09.12.2019 за № 2731 в. о начальника головного управління ДПС у Львівській області видано наказ про проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 . Наказом передбачено провести перевірку з 09 грудня 2019 тривалістю 10 робочих діб за період діяльності з 26.12.2018 по день завершення перевірки.

09.12.2020 в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Львівській області Іванишиним Т. видано направлення за № 4530, 4531 на проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 тривалістю 10 календарних дні щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, патентів, свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 38).

17.12.2019 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області Кабан О.О. та Сало Ю. С. проведена фактична перевірка магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

За наслідками перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області складено акт від 17.0122019 № 1103/13/07/РРО/ про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог за регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Згідно акта перевірки від 17.12.2019 № 1103/13/07/РРО/, посадовими особами відповідача встановлено, порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Також, під час перевірки встановлено порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено на підставі пп. 54.3.3. пункту 54.3 ст. 54 ПК України і ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» податкове-повідомлення рішення № від 09.01.2020 про сплату штрафних санкцій у сумі 4000 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням, оскільки при проведенні перевірки він був відсутній, акт за наслідками перевірки не підписував, тому звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі ПК України) відповідно до п. 1.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Органи державної податкової служби згідно п.75.1 ст.75 ПК України мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства що укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 Кодексу.

Згідно із пунктом 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Кодексу, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 Кодексу передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дача початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

09.12.2019 за № 2731 в. о начальника головного управління ДПС у Львівській області видано наказ про проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 . Наказом передбачено провести перевірку за період діяльності з 26.12.2018 по день завершення перевірки.

В.о. заступника начальника Головним управління ДПС у Львівській області Іванишиним Т. видано направлення від 09.12.2019 № 4530, 4531 на проведення фактичної перевірки ОСОБА_1 магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вже встановлено з матеріалів справи, 17.12.2019 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області Кабан О.О. та Сало Ю.С . проведена фактична перевірка магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно акта перевірки 17.12.2019 № 1103/13/07/РРО/, посадовими особами відповідача встановлено, порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95 (далі - Закон № 265/95) встановлено правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлені. Його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону № 265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно з статтею 20 Закону № 265/95, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансового звіту, визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV, який поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством та положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, зокрема Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013.

Верховний Суд у своїй постанові від 10.04.2020 року по справі № 810/2736/17 висловив наступну правову позицію: « За правилами статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

У свою чергу, законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» покладено на уповноважену особу.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, суд зауважує, що Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, (далі - Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічний засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Отже, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95 ВР.

Аналогічна правова позиція викладена також в Постанові ВС від 30.04.2020 по справі №803/954/14.

Наведені обставини свідчать про протиправність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

В Акті фактичної перевірки зазначено, що позивачем порушено вимоги Закону України про РРО п. 12 ст. 3 Закону України: встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 2000 грн. Додаток до акту перевірки не складався, факт відсутності накладних на який саме товар не зафіксовано.

Статтею 3 Закону України про РРО встановлені обов`язки суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу. Зокрема, згідно з п.12 ст.3 Закону суб`єкти господарювання зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, Закон України про РРО в діючій редакції п.12.ст.3 вимагає від суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Між тим, вказана норма вимагає вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Крім того, пунктом 177.10 ст.177 ПКУ визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Тобто походження товару, який обліковується в Книгу обліку доходів і витрат ФОП є також обов`язковим.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Суд відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України до спірних правовідносин враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.09.2018 року у справі №809/1869/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тисменицької ОДПІ про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Верховним судом зазначено, що Положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

На момент проведення перевірки позивач був відсутній за місцем здійснення підприємницької діяльності, на огляд суду представив оригінали документів ведення обліку з 2018 року по сьогоднішній час, до матеріалів справи долучено копії видаткових накладних, квитанцій про оплату за придбаний товар, товарно-транспортні накладні за товар, який перебував у нього на реалізації. Окрім того, Суд наголошує, що у випадку відсутності прихідних накладних на товар, а також інших документів це не дає можливості контролюючому органу перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону України про РРО (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 року, справа №814/413/16).

Таким чином, відсутність складу порушення п.12 ст.3 Закону про РРО наявне лише за умовою обліку товарів, які реалізує ФОП, наявність підтверджуючих документів щодо походження товару. По даній справі позивач долучив до матеріалів справи докази походження і ведення обліку товару, який перебуває в нього на реалізації.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач не спростував твердження позивача, що всі документи бухгалтерського обліку наявні в нього на місці реалізації товару і нічим не підтвердив, що вартість цих товарів становить 2000 грн., оскільки перевіряючі жодним чином не зафіксували, що ж і на яку суму не значиться у обліку товарно-матеріальних цінностей. З огляду і на відсутність у місці здійснення підприємницької діяльності самим позивачем дає змогу дійти висновку, що саме документи по обліку товарно-матеріальних цінностей і не могли бути надані для перевірки.

Позивачем долучено до матеріалів справи Журнал реєстрації перевірок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який прошитий, пронумерований і скріплений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , проте жодної перевірки контролюючого органу у ньому не зафіксовано. Свідками ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) допитаними в судовому засіданні 09.07.2020 факт невнесення відомостей про проведену перевірку 17.12.2019 не заперечувався.

Згідно п.2, 3 Порядку ведення Журналу реєстрації перевірок, затвердженого наказом Державного комітету України з питань розвитку підприємництва від 10.08.1998 №18, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.1998 за №619/3059 (далі - Порядок №18) журнал реєстрації перевірок ведеться суб`єктами підприємницької діяльності всіх форм власності з метою недопущення несанкціонованих перевірок. Журнал реєстрації перевірок знаходиться за місцем здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.6 Порядок №18 журнал прошивається суб`єктом підприємницької діяльності та завіряється печаткою і підписом директора або власника (для юридичних осіб) або тільки підписом (для фізичних осіб) суб`єкта підприємницької діяльності.

Пункт 7 Порядок №18 представник контролюючого органу перед початком перевірки повинен обов`язково зробити запис у журналі, заповнюючи всі передбачені графи, та поставити свій підпис.

Суд звертає увагу, що згідно протоколу допиту свідка 17.12.2019 позивач з 10.00 по 11.00 позивач перебував у Шевченківському відділі поліції ГУНП у Львівській області за адресою м. Львів, вул. Кучера,5. Позивач стверджує, що під час здійснення перевірки магазину за адресою АДРЕСА_2 не знаходився, акт перевірки не підписував. Долучений протокол допиту свідка спростовує твердження відповідача про присутність позивача під час проведення перевірки.

При допитів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такі не ствердили, що саме позивач був присутній при проведенні перевірки. Окрім того, підтвердили, що акт перевірки не містить інформації про порушення здійснення підприємницької діяльності, не перелічили, який же саме товар перебував на реалізації без належної бухгалтерської документації ведення обліку товарних запасів. Жодного обліку залишку товарів не здійснювався ними.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Суд зазначає, що саме лише зазначення порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації не є достатньою підставою для накладення штрафу, оскільки контролюючим органом обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, п.3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, - задоволити повністю.

Визнання протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 09.01.2020.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська,35; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 21 липня 2020 року