Справа № 520/6326/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2020 р. № 520/6326/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, як учаснику бойових дій за період з 13.05.2015 по 01.04.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2020 № 79 в сумі 19225,43 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення, за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він в період з 13.05.2015 по 01.04.2020 проходив військову службу за контрактом у В/Ч НОМЕР_1 . 01 квітня 2020 року позивача звільнено з військової служби на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 79. У періоди з 17.03.2015 по 13.05.2015; з 10.07.2015 по 30.09.2015; з 13.04.2017 по 27.07.2017; з 26.09.2017 по 23.11.2017; з 27.12.2017 - 22.02.2018: з 13.11.2018 по 16.01.2019; з 14.05.2019 по 16.07.2019; з 16.09.2019 по 13.11.2019, позивач брав участь в антитерористичній операції. Згідно витягу з наказу № 79 позивачу нарахована компенсація за не використане речове майно, проте на час звільнення відповідачем не виплачена. У зв`язку із чим, позивач 02.04.2020 звернувся із зверненням АДРЕСА_3 до відповідача, на яке останній листом № 40/05/27/3-1257/Л-57 від 07.04.2020 надав відповідь, зі змісту якої вбачається, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень. На момент звернення ОСОБА_1 із зверненням до відповідача, бюджетні призначення на закупівлю речового майна або виплату грошової компенсації до В/Ч НОМЕР_1 не надходили, а тому інформацію щодо надходження коштів заявнику буде повідомлено додатково. Позивач вважає, що йому листом №40/05/27/3-1257/Л-57 від 07.04.2020 фактично відмолено у виплаті належної йому грошової компенсації. Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивач дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 13.05.2015 по 01.04.2020. У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2020 року №79 з військовослужбовцем за контрактом ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до довідки про вартість речового майна №7 на день звільнення сума грошової компенсації становить 19225,43 грн. Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання вищевказаної статті постановою КМУ від 16.03.2016 року №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Відповідно до п.4 Постанови - Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини та відповідно до п. 7 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених МВС на відповідний рік. Для реалізації норм даної постанови ОСОБА_1 подано заяву до військової частини НОМЕР_1 про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Відповідно до статті 22 фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом. Враховуючи той факт, що військова частина є бюджетною організацію та фінансується з державного бюджету України, а розпорядником бюджетних коштів є МВС України на час розгляду заяви ОСОБА_1 військова частина не мала змоги здійснити розрахунок так як бюджетні призначення на закупівлю речового майна, або для виплати грошової компенсації не надходили. Виплата за неотримане речове майно громадянину ОСОБА_1 буде здійснена після надходження коштів до військової частини. Щодо частини позовних вимог про зобов`язання нарахування та виплати ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України слід зазначити, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. За таких обставин військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних ОСОБА_1 сум, стягнення з військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом з адміністративного позову встановлено, що позивач в період з 13.05.2015 по 01.04.2020 проходив військову службу за контрактом у В/Ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 79 від 01 квітня 2020 року (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Зі змісту наказу №79 від 01.04.2020, судом встановлено, що у періоди з 17.03.2015 по 13.05.2015; з 10.07.2015 по 30.09.2015; з 13.04.2017 по 27.07.2017; з 26.09.2017 по 23.11.2017; з 27.12.2017 - 22.02.2018: з 13.11.2018 по 16.01.2019; з 14.05.2019 по 16.07.2019; з 16.09.2019 по 13.11.2019, позивач брав участь в антитерористичній операції.

Позивач є учасником бойових дій, про що останньому видано посвідчення серія НОМЕР_3 від 22.01.2016.

Згідно витягу з наказу № 79 позивачу нарахована компенсація за не використане речове майно, проте на час звільнення відповідачем не виплачена.

У зв`язку із чим, позивач 02.04.2020 звернувся із зверненням АДРЕСА_3 до відповідача.

Листом №40/05/27/3-1257/Л-57 від 07.04.2020 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України повідомила позивача, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень. На момент звернення ОСОБА_1 із зверненням до відповідача, бюджетні призначення на закупівлю речового майна або виплату грошової компенсації до В/Ч НОМЕР_1 не надходили, а тому інформацію щодо надходження коштів заявнику буде повідомлено додатково телефонним зв`язком.

Судом з довідки №7 про вартість речового майна, що належить до видачі солдату ОСОБА_1 встановлено, що загальна вартість речового майна, що належить до видачі позивачеві становить 19225,43 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у проведенні виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частиною 2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою КМУ від 16.03.2016 № 178.

Відповідно до пункту 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178 ).

Згідно пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.01.2019 року у справі №822/2309/17 (К/9901/20221/18), застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

За висновком суду касаційної інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Відтак, на переконання суду, ОСОБА_1 як військовослужбовець відповідно до п.3 Порядку №178 має законне право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яка має бути виплачена Військовою частиною НОМЕР_1 .

Оцінюючи неможливість здійснення виплати грошової компенсації позивачу через відсутність додаткових коштів у Державному бюджеті України, суд зазначає наступне.

Частинами 1-2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейським Судом з прав людини у пункті 26 рішення від 08.11.2005 по справі Кечко проти України зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність коштів у бюджеті не є поважною причиною для невиконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.

При цьому, як зазначено вище, позивач звертався із заявою до відповідача про виплату компенсації, однак, як повідомив відповідач виплата за неотримане речове майно згідно довідки-розрахунку буде здійснена після надходження коштів призначених для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

В свою чергу, в матеріалах справи міститься довідка №7 про вартість речового майна ОСОБА_1 , що складає 19225,43 грн. Доказів виплати компенсації за неотримане майно, відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахувапия та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, як учаснику бойових дій за період з 13.05.2015 по 01.04.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2020 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2020 № 79 в сумі 19225,43 грн., та як наслідок задоволення позову в цій чатсині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення, за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу вищевказаних норм права, судом встановлено, що грошова компенсація за неотримане речове майно, як учаснику бойових дій не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов.

При цьому, суд звертає увагу, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що норми статті 117 КЗпП не можуть бути застосовані до затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, як учаснику бойових дій, що свідчить про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову в цій частині.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 04 березня 2020 року по справі №802/1854/17-а.

Відповідачем належним чином обґрунтовано відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у правовідносинах, з приводу яких подано позов.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, як учаснику бойових дій за період з 13.05.2015 по 01.04.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2020 № 79 в сумі 19225,43 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.О.Чудних