Справа № 448/686/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/686/20 пров. № А/857/8105/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року, ухвалене суддею Кічаком Ю.В. в місті Мостиська об 20 год. 47 хв. у справі № 448/686/20 за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , у якому просила суд:

постанови рішення про примусове видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 за межі території України;

затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений статтею 289 КАС України.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач о 08 год. 00 хв. 09.06.2020 року виявлений та затриманий у складі групи осіб прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Сянки», на відстані 30000 метрів від державного кордону в районі 299 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону з України у Республіку Польща. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, про що склав позивач склав протокол та скерував до суду матеріали про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Позивач додатково зазначив, що відповідач прибув на територію України незаконним шляхом, документів, які підтверджують законність його перебування на території України немає, з 15.08.2018 року до 12.08.2019 року утримувався в Миколаївському ПТПІ ДМС України, а з 12.08.2019 року до 14.02.2020 року - в Чернігівському ПТПІ ДМС України, однак ідентифікований не був.

У зв`язку з цим, 09.06.2020 року позивач прийняв рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак відповідач відмовився виконувати таке.

Позивач звернувся з цим позовом, оскільки стверджує, що відповідач не зможе самостійно виконати зазначене рішення, а ухилятиметься від виконання такого з огляду на те, що у нього відсутній паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону України, має намір в подальшому потрапити до країн Західної Європи, незаконно перетнувши державний кордон України.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Затримано особу, яка ідентифікувала себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений частиною 11 статті 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянином Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 посилається на те, що з 15.08.2018 року до 12.08.2019 року утримувався в Миколаївському ПТПІ ДМС України, а з 12.08.2019 року до 14.02.2020 року - в Чернігівському ПТПІ ДМС України, а тому відбув максимальний строк затримання встановлений частиною 11 статті 289 КАС України тривалістю у 18 місяців.

Крім того, відповідач стверджує, що позивач, прийнявши рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства, не надав можливості його виконати, встановивши лише два дні для його виконання

Також відповідач, зазначив, що позивач не надав достатньо часу для оскарження рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 09.06.2020 року о 08 год. 00 хв. виявлений та затриманий у складі групи осіб прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Сянки», на відстані 30000 метрів від державного кордону в районі 299 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону з України у Республіку Польща громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 .

Документів, що підтверджують законність перебування на території України відповідач не мав.

09.06.2020 року стосовно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

09.06.2020 року позивач прийняв рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 .

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач є неідентифікованим, то адміністративний позов необхідно задовольнити частково та затримати відповідача з метою ідентифікації. Натомість позовна вимога про примусове видворення відповідача за межі території України є передчасною, оскільки позивач не з`ясував країну громадянської належності відповідача.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Межами апеляційного перегляду, відповідно до змісту апеляційної скарги, є перевірка правомірності затримання іноземця та особи без громадянства з метою ідентифікації.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

23 квітня 2012 року наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 затверджена Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - Інструкція).

Пунктом 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Розділом ІІІ Інструкції встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України

Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Апеляційний суд зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону № 3773- VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду.

Апеляційний суд встановив те, що 09.06.2020 року військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийняла рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 . У рішенні про примусове повернення іноземця або особи без громадянства, громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 надано строк до 11 червня 2020 року добровільно повернутись у країну громадянської належності, однак рішення відповідач не виконав.

Крім того, позивач вказав, що однією із підставою для подання цього позову є те, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення, оскільки не має документів, які дають право виїхати за межі України.

Частиною 1 статті 15 Закону № 3773-УІ наведений перелік документів, за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзний документом для виїзду за кордон тощо.

Апеляційний суд встановив те, що Міах Каміл, який ідентифікує себе як громадянин Народної Республіки Бангладеш, не має документів, які дають право на виїзд з України.

Позивач, на думку апеляційного суду, обґрунтовано наголошує у адміністративному позові, про існування ризику втечі відповідача, а так само відсутності документа, що дає право на виїзд з України, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійне залишення території України.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість підстав вважати щодо можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення.

Тому, адміністративний позов у цій справі поданий за наявності правових для того підстав.

При цьому, законодавством передбачена можливість подання до адміністративного суду позовної заяви відповідно до частини першої статті 289 КАС України, зокрема, разом із вимогою про примусове видворення іноземця або особи без громадянства заявлення вимоги про затримання іноземця або особи без громадянства як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Апеляційний суд встановив, що відповідач у справі є неідентифікованим щодо країни громадянської належності, внаслідок чого, у позивача є обґрунтовані підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації.

Інструкція детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців і передбачає, що: у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу); у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС; у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Відповідач наголошує на тому, що з 15.08.2018 року до 12.08.2019 року утримувався в Миколаївському ПТПІ ДМС України, а з 12.08.2019 року до 14.02.2020 року - в Чернігівському ПТПІ ДМС України, а тому відбув максимальний строк затримання встановлений частиною 11 статті 289 КАС України тривалістю у 18 місяців. Ці обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що відповідач не може бути більше затриманий та триматися у пунктах тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України.

Однак, апеляційний суд не погоджується з цими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, відповідно до наведеної норми, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. Цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення частини 11 статті 289 КАС України, апеляційний суд вважає, що загальний строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні становить 24 місяці.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність правових підстав для затримання відповідача з метою ідентифікації на шість місяців, тобто в межах загального строку затримання іноземців чи осіб без громадянства.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11 червня 2020 року в справі № 448/686/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 23.07.2020 року