Справа № 148/506/20
Суддя: Саламаха О. В.
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/506/20
Провадження №2-а/148/9/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Золотоніського ВП старшого лейтенанта поліції Шквари В.М., Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до поліцейського СРПП № 4 Золотоніського ВП старшого лейтенанта поліції Шквари В.М., Головного управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивований тим, що постановою інспектора Шквари В.М. серії БАА № 704566 від 27.03.2020 на позивача накладено адміністративне стягнення за порушення ним ч. 1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн. за керування 27.03.2020 на 121 км. автодороги Бориспіль-Запоріжжя транспортним засобом марки "Mitsubishi Lancer", номерний знак НОМЕР_1 , під час якого він не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 "Рух праворуч", встановлено ГБО без погодження, був непристебнутий ременем безпеки.

Позивач вважає постанову про накладення на нього адміністративного стягнення незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Рухаючись на власному автомобілі з автозаправної станції в бік міста Черкаси, його зупинив працівник патрульної поліції, через порушення, як йому потім стало відомо, вимог знаку "Рух праворуч". Однак, на момент руху позивач був пристебнутий ременем безпеки і відстебнув його тільки після зупинки транспортного засобу. Після зупинки автомобіля, до нього підійшов інспектор Шквара В.М. та повідомив, що позивача зупинено за порушення вимог знаку 4.2. Про інші правопорушення його повідомлено не було.

Перед тим, як направитись до приміщення пункту поліції для складання протоколу, інспектор став оглядати транспортний засіб позивача. Побачивши під бампером заправний клапан до ГБО, став вимагати відкрити капот. Після відкриття позивачем капоту, став оглядати силові агрегати двигуна і звіряти їх номери та номери шасі. Звернув увагу, що в реєстраційному талоні в графі "вид пального" зазначено тільки "бензин" та вирішив, що транспортний засіб незаконно переобладнано і не зареєстровано вид пального "газ". Після чого іспектор виніс постанову.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України "Про дорожній рух", п. 1.2.2 Наказу Міністерства Юстиції України "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експериз та експертних досліджень", позивач не вважає встановлення ГБО переобладнанням транспортного засобу.

Також, звертає увагу суду на те, що згідно п. 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а відповідальність згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом лише переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Позивач вважає, що інспектор не є експертом, або осбою, що може дати правовий висновок, що на даному транспортному засобі встановлено ГБО і що це є переобладнанням, а тим більше, переобладнанням з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Одночасно інспектор, посилаючись на п. 31.3 ПДР, яким не передбачено перереєстрацію транспортного засобу при встановленні ГБО, не вказав, яким чином установка та не реєстрація ГБО впливає на безпеку дорожнього руху.

Також, позивач вважає, що при розгляді інспектором справи про адміністративне правопорушення, його права були порушені, а саме: він не був ознайомлений з матеріалами справи, не мав можливості надати пояснення та скористатись правовою допомогою.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Просить визнати дії поліцейського СРПП № 4 Золотоніського ВП старшого лейтенанта поліції Шквари В.М. протиправними, визнати недійсною та скасувати постанову серії БАА № 704566 від 27.03.2020.

Позивач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії постанови поліцейського Золотоніського ВП старшого лейтенанта поліції Шквари В.М. серії БАА № 704566 від 27.03.2020 (а.с. 5), на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Вказане адміністративне стягнення накладено за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що 27.03.2020 о 17:50 год. позивач на 151 км. автодороги "Бориспіль-Запоріжжя", керуючи транспортним засобом марки "Mitsubishi Lancer", номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 "Рух праворуч", встановлено на автомобілі ГБО без погодження, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушено п. 8.4, 32.2, 2.3 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Частиною першою статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до 8.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, 8.4. Дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 32.2. ПДР України, з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються: а) технічні вимоги, конструкція та встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв (крім встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м), світлових покажчиків та розпізнавальних знаків автомобілів аварійної служби, а також нанесення білих смуг під нахилом на зовнішніх бокових поверхнях транспортних засобів; б) переобладнання транспортних засобів. З територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються також інші питання, передбачені законодавчими актами.

Відповідно до 2.3. ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачами жодним чином не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, не наданого жодного доказу на підтвердження своєї позиції, з огляду на що, факт вчинення адміністративного правопорушення є недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача, постанова інспектора підлягає скасуванню.

В свою чергу, ч. 3 ст. 286 КАС України не встановлено за наслідками розгляду справи, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 280 КУпАП, ст. 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАА № 704566 від 27.03.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У задоволенні позову в частині визнання дій протиправними відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Суддя: