Справа № 240/12386/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 104030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування п. 2 рішення № 1 від 25.07.2019,
Позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить визнати п. 2 рішення № 1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України від 25 липня 2019 року про недопуск до кваліфікаційного іспиту протиправним та скасувати його.
16.03.2020 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено 30.03.2020.
30 березня 2020 року справа знята з розгляду у зв`язку з надходженням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, мотивованого поширенням на території Житомирської області і на інших регіонах України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вжиттям органами державної влади посилених обмежувальних заходів щодо упередження ситуації з можливим розповсюдженням коронавірусу в Україні. Судове засідання в справі призначено на 18 червня 2020 року.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала.
Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом без виходу до нарадчої кімнати, постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.
Перевіривши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
У 2019 році позивач виявила намір займатися нотаріальною діяльністю та подала заяву щодо складання кваліфікаційного іспиту.
До подання були долучені наступні документи: копія заяви ОСОБА_1 ; копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , виданого Богунським РВ УМВС України в Житомирській області 22.07.2009; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 від 13.06.2009); копія диплома магістра ОСОБА_1 (КВ № 39927407 від 04.02.2011); копія довідки про відсутність судимості ОСОБА_1 станом на 14.06.2019; копія трудової книжки АВ № 129854 від 25.12.2006.
25 липня 2019 року Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату при Міністерстві юстиції України, розглянувши подання Головних територіальних управлінь в областях, місті Києві про допуск осіб до складання іспиту, прийнято рішення № 1, пунктом 2 якого відмовлено у допуску до складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 , оскільки документи направлені з порушенням вимог статей 3, 13 Закону України «Про нотаріат» та з порушенням вимог пункту 5 Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5 та пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII (у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, далі - Закон № 3425-XII), нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Частиною другою статті 3 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 3425-XII, помічником нотаріуса може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, але не нижче першого рівня (бакалавр), володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як три роки. Не може бути помічником нотаріуса особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.
Положеннями частини першої статті 8-1 Закону № 3425-XII визначено, що Держава гарантує і забезпечує рівні умови доступу громадянам до зайняття нотаріальною діяльністю та рівні можливості нотаріусам в організації та здійсненні ними нотаріальної діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3425-XII, для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю при Міністерстві юстиції України утворюється Вища кваліфікаційна комісія нотаріату. Персональний склад Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату затверджується наказом Міністерства юстиції України.
У частині четвертій статті 10 вказаного Закону визначено, що за наявності стажу роботи, визначеного у частині другій статті 3 цього Закону, особи, які мають намір скласти кваліфікаційний іспит на право на зайняття нотаріальною діяльністю, допускаються Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату до його складання на підставі подання відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.
Порядок допуску до складання кваліфікаційних іспитів та їх проведення встановлюється Міністерством юстиції України (ч. 5 ст. 10 Закону № 3425-XII).
Відповідно до п. 8 Порядку, у разі якщо особою подано всі передбачені цим Порядком документи, їх копії формуються відповідальною особою головного територіального управління юстиції в особову справу особи, яка має намір складати кваліфікаційний іспит. Єдиною підставою для відмови головних територіальних управлінь юстиції в підготовці та направленні до Комісії подання про допуск особи до складання кваліфікаційного іспиту може бути ненадання особою всіх передбачених цим Порядком документів.
Пунктом 11 Порядку визначено, що до складання кваліфікаційного іспиту допускаються особи, які:
мають повну вищу юридичну освіту;
мають стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, або у передбаченому Законом України "Про нотаріат" випадку успішно пройшли стажування в державній нотаріальній конторі або у приватного нотаріуса;
мають намір скласти кваліфікаційний іспит для підтвердження кваліфікації;
не мають судимості.
Згідно із п.п. 13, 14 Порядку, Комісія на підставі подання головного територіального управління юстиції в строк не пізніше ніж за три дні до проведення кваліфікаційного іспиту розглядає подані заінтересованими особами документи та приймає рішення про допуск до складання кваліфікаційного іспиту чи відмову у такому допуску. Особам, яким відмовлено в допуску до складання кваліфікаційного іспиту, Комісія у п`ятиденний строк надсилає витяг з відповідного рішення Комісії, засвідчений підписом секретаря Комісії, із зазначенням причин такої відмови.
Положеннями пункту 16 Порядку визначено, що повідомлення про допуск осіб до складання кваліфікаційного іспиту має бути розміщене на офіційній інтернет-сторінці Міністерства юстиції України не пізніше ніж за три дні до дати проведення кваліфікаційного іспиту. Повідомлення про допуск осіб до складання кваліфікаційного іспиту повинно містити прізвища, імена та по батькові осіб з відміткою про допуск чи недопуск до його складання, а також графік проведення кваліфікаційного іспиту. У разі зміни графіка, а також місця проведення кваліфікаційного іспиту Комісія не пізніше ніж за добу повідомляє про це осіб, допущених до його складання, шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційній інтернет-сторінці Міністерства юстиції України.
Судом встановлено, що фактичною підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у допуску позивача до складання кваліфікаційного іспиту слугував висновок Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про те, що стаж роботи на посаді секретаря судового засідання не прирівнюється до стажу роботи за спеціальністю юриста та не являється достатнім для складання кваліфікаційних іспитів для отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Суд ураховує, що у листі Міністерства юстиції України від 30.09.2009 № 31-32/310 "Щодо виконання вимог Закону України "Про нотаріат"", адресованому начальнику Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, начальникам головних управлінь юстиції в областях, мм. Києві та Севастополі, було повідомлено, що до стажу роботи у сфері права зараховується період роботи на посадах з реалізацією повноважень, пов`язаних з правоохоронними, правовиконавчими, правоустановчими функціями. За змістом робота у сфері права передбачає розробку або застосування норм права і носить систематичний характер. Отже, це період роботи в органах державної влади (в тому числі в судах, органах юстиції, прокуратури), нотаріату, адвокатури, місцевого самоврядування, у профспілкових та інших громадських організаціях, на підприємствах, в установах, організаціях будь-якої форми власності. Стаж роботи у сфері права визначається на підставі записів у трудовій книжці.
Із копії трудової книжки серії АВ НОМЕР_4 ОСОБА_4 видно, що позивач розпочала свою трудову діяльність у 2006 році, працюючи на ЗАТ "Альфа - Банк". Відповідно до записів трудової книжки №№3-5, з 01.09.2009 до 05.08.2013 працювала на посаді секретаря судового засідання в Житомирському окружному адміністративному суді, тобто 3 роки 11 місяців та 4 дні. З 03.10.2013 ОСОБА_1 прийнято помічником приватного нотаріуса за трудовим договором (запис № 6 трудової книжки) та на дату направлення подання про допуск її до складання кваліфікаційного іспиту (24.06.2019) стаж ОСОБА_1 на посаді помічника нотаріуса складав 5 років 8 місяців 21 день.
Поряд з наведеним суд зауважує, що відповідно до п. 1.2 розділу 1 Посадової інструкції секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду, затвердженої Головою Житомирського окружного адміністративного суду 04.01.2010 (далі - Посадова інструкція), секретар судового засідання є посадовою особою апарату суду, статус якої визначається Законами України "Про судоустрій України" та "Про державну службу".
Згідно із п. 1.4 розділу 1 Посадової інструкції, на посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» з освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче молодшого спеціаліста, без вимог щодо стажу роботи.
За змістом пункту 1.7 розділу 1 Посадової інструкції у своїй роботі секретар судового засідання керується Конституцією України, КАС України та іншими кодексами України, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державну службу», «Про боротьбу з корупцією» та іншими законами України, рішеннями Конституційного Суду України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, актами законодавства та нормативними документами, що регламентують діяльність судових органів, постановами колегії, наказами, інструкціями та рекомендаціями Вищого адміністративного суду України, Державної судової адміністрації України, Положенням про автоматизований документообіг в адміністративних судах, іншими нормативно-правовими актами та цією посадовою інструкцією.
У п.п. 2.1-2.12 розд. 2 Посадової інструкції передбачено, що секретар судового засідання: здійснює судові виклики та повідомлення в справах, які знаходяться у провадженні судді, оформлення та розміщення списків справ, призначених до розгляду; перевіряє наявність і з`ясовує причини відсутності осіб, яких викликано до суду, і доповідає про це головуючому судді; здійснює перевірку осіб, які викликані в судове засідання, та зазначає на повістках час перебування в суді; забезпечує фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до Інструкції про порядок фіксування судового процесу технічними засобами; веде журнал судового засідання, протокол судового засідання; виготовляє копії судових рішень у справах, які знаходяться в провадженні судді; здійснює оформлення для направлення копій судових рішень сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі й фактично не були присутніми в судовому засіданні при розгляді справи; готує виконавчі листи у справах, за якими передбачено негайне виконання; здійснює відкликання виконавчих документів у разі припинення виконання; оформляє матеріали судових справ, перевіряє відповідність документів опису справи та здійснює передачу справ до відділу документального забезпечення суду; виконує інші доручення судді, керівника апарату суду, помічника, що стосуються організації розгляду справ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2018 року в справі № 800/540/17, аналізуючи положення посадових інструкцій секретаря судового засідання Рівненського окружного адміністративного суду у взаємозв`язку із законодавчим визначенням поняття «стаж роботи у галузі права», дійшла висновку, що незважаючи на те, що на посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, робота на посаді секретаря судового засідання з моменту здобуття особою вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права. Також Великою Палатою Верховного Суду вказано, що характер виконуваних посадових обов`язків («суто технічні», «не пов`язані з розробленням або застосуванням норм права»), за умови наявності в особи, яка працює за спеціальністю «Правознавство», вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, не впливає на необхідність зарахування стажу роботи особи на такій посаді до стажу роботи в галузі права.
Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент призначення ОСОБА_5 на посаду секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду з 01 вересня 2009 року (наказ В.о. Голови Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2009 № 102-ос) позивач отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право" і здобула кваліфікацію бакалавра права, про що свідчить копія диплома бакалавра серії НОМЕР_5 виданого 10.07.2008 Приватним вищим навчальним закладом "Київський міжнародний університет". У 2011 році ОСОБА_1 закінчила Приватний вищий навчальний заклад "Київський міжнародний університет", де отримала повну вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" та здобула кваліфікацію юриста. Наведене підтверджено копією диплома магістра серії НОМЕР_6 виданого 04.02.2011 Приватним вищим навчальним закладом "Київський міжнародний університет".
Отже, стаж роботи позивача на посаді секретаря судового засідання Житомирського окружного адміністративного суду з 04 лютого 2011 року (дата отримання диплома про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації магістра права) по 05 серпня 2013 року (дата звільнення з посади), що в сукупності становить 2 роки 6 місяців 1 день, підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача в галузі права.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на дату направлення подання про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту (24.06.2019) її стаж роботи у сфері права становив понад 8 років, з них на посаді помічника нотаріуса - понад 5 років. Відтак, доводи відповідача щодо відсутності у ОСОБА_1 достатнього стажу для складання кваліфікаційних іспитів для отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та, відповідно, посилання в оскаржуваному пункті рішення відповідача на порушення нею вимог статей 3, 13 Закону України «Про нотаріат» є безпідставними.
Поряд з наведеним суд наголошує, що ані спірне рішення відповідача, ані відзив на позовну заяву не містить належного обґрунтування порушення позивачем вимог пункту 5 Порядку допуску осіб до складання кваліфікаційного іспиту та проведення кваліфікаційного іспиту Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2011 № 1905/5, та пункту 5.27 Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, а тому посилання на ці норми, як на підстави недопуску Савич Д. ОСОБА_6 до кваліфікаційного іспиту, на думку суду, є необґрунтованими.
Зважаючи на встановлені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що пункт 2 рішення № 1 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України від 25 липня 2019 року в частині недопуску до кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно зі ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями частини другої статті 77 вказаного Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Беручи до уваги наведене та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
В силу положень статті 139 КАС України витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 768,40 грн судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним і скасувати пункт 2 рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України від 25 липня 2019 року № 1 в частині відмови у допуску до складання кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України на користь ОСОБА_1 768,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п. 3 розд. VI, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко