Справа № 806/3605/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року

м. Київ

справа № 806/3605/15

касаційне провадження № К/9901/25043/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 (суддя Черняхович І.Е.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 (головуючий суддя - Зарудяна Л.О.; судді: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.) у справі № 806/3605/15 за позовом Державної фіскальної служби України до Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Державна фіскальна служба України звернулась до адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» про стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 11742112,91 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 24.09.2015 у задоволенні позову відмовив.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.12.2015 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 залишив без змін.

Державна фіскальна служба України звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2015, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20, підпункту 215.3.1 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на неповному з`ясуванні судовими інстанціями всіх обставин справи.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна сума боргу в розмірі 11742112,91 грн. виникла на підставі рішення від 14.01.2015 № 000316 про застосування фінансових санкцій, прийнятого за наслідками проведення фактичної перевірки Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» з питань дотримання вимог законодавства в сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, оформленої актом від 17.07.2014 № 2/21/00374663.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 07.04.2015 у справі № 826/1844/15, яку Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.06.2015 залишив без змін, зазначений акт індивідуальної дії визнав протиправним та скасував, що, відповідно, виключає законні підстави для стягнення в судовому порядку фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 11742112,91 грн.

Утім, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення, внесені до якого, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262-IV, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01.12.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 12.11.2018, яке Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.04.2019 залишив без змін, визнав протиправним та скасував рішення від 14.01.2015 № 000316 про застосування фінансових санкцій.

Проте, Верховний Суд постановою від 07.07.2020 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 у справі № 826/1844/15 скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Відповідно до частини першої статті 359 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають (частина п`ята статті 355 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас правила частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Обґрунтовуючи заявлений позов, Державна фіскальна служба України посилалась на те, що розглядувані фінансові санкції є адміністративно-господарськими, які у разі невиконання суб`єктом підприємницької діяльності рішення про їх застосування протягом тридцяти днів після отримання акта індивідуальної дії стягуються на підставі рішення суду.

Утім, такі доводи органу доходів і зборів не можна визнати обґрунтованими.

Так, з набранням 01.01.2011 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 № 2756-VI зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Порядок застосування цих санкцій з 01.01.2011 врегульовано Податковим кодексом України.

Зокрема, пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За правилами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За правилами пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Слід при цьому враховувати, що надіслана платнику податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

Податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

В такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування (вручення) платнику податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Відтак з`ясуванню підлягають обставини щодо вжиття органом доходів і зборів заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема, щодо надіслання (вручення) Державному підприємству «Червоненський завод продтоварів» податкової вимоги.

Суд касаційної інстанції, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 у справі № 806/3605/15 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк