Справа № 160/10659/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняСтогній К.В.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: Афоніна О.В. Каціонової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Калугин Україна до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
31 жовтня 2019 року ТОВ Калугин Україна звернулося із позовною заявою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якій просило суд:
Дніпровською митницею Держмитслужби подано до суду заперечення на відповідь на відзив позовної заяви, яке аналогічно за змістом відзиву на позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року означену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1921 грн.
14.11.2019 року ТОВ Калугин Україна до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано клопотання про усунення недоліків позову разом із платіжним дорученням №5764 від 04.11.2019 року про сплату судового збору у сумі 1921 грн.
29.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні у задоволенні представника Дніпропетровської митниці ДФС Каціонової О.В. про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 року клопотання представника позивача Афоніна О.В. про поновлення провадження задоволено, поновлено провадження у даній справі, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження, на якій його було зупинено, призначено підготовче засідання.
У судове засідання 20.07.2020 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників позивача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що декларантом ТОВ «Калугин Україна» 15.10.2019 подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію в режимі ІМ40ДЕ №UA110190/2019/509914 з метою митного оформлення товару - частини печів.
Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 15.10.2019 № UA110190/2019/509914 зґенеровано наступні форми контролю:
- 107-3 «Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТЗЕД»;
- 108-3 «Витребування документів, які підтверджують коди товарів згідно з УКТЗЕД».
Під час здійснення митних формальностей в частині перевірки правильності класифікації товарів, посадовою особою митниці, що здійснює митне оформлення направлено запит від 15.10.2019 №509914/КТ/19 до відділу класифікації товарів Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання.
Відповідачем декларанту відправлено повідомлення, щодо надання додаткових документів від виробника товару, зокрема: «надати технічне креслення печі з деталізацією на ньому товарів заявлених у митній декларації», з метою ідентифікації товару, саме як частину доменної печі.
Однак, креслення печі з деталізацією на ньому товару, заявленого у митній декларації декларантом ТОВ "МІРОТРАНС" до митниці надано не було.
Вважаючи рішення про визначення коду товару безпідставним та протиправним позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Частиною другою цієї статті передбачено, що митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Частиною 1 статті 320 МКУ визначено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних
договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Як передбачено ст. 336 МКУ, однією з форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, які надаються митницям під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Главою 11 МКУ врегульовано питання ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), її структури та класифікації товарів.
Частиною першою статті 67 МКУ встановлено, що УКТ ЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.
Крім того, згідно зі статтею 68 МКУ ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї норми постановою КМУ від 21.05.2012 № 428 затверджено Порядок ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності.
Ведення УКТ ЗЕД передбачає:
- відстеження та облік змін і доповнень до Гармонізованої системи опису та кодування товарів, пояснень та інших рішень щодо її тлумачення, що приймаються Всесвітньою митною організацією;
- підготовку пропозицій щодо внесення змін до УКТ ЗЕД;
- деталізацію УКТ ЗЕД на національному рівні та введення додаткових одиниць виміру;
- забезпечення однакового застосування всіма органами доходів і зборів правил класифікації товарів;
- прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках;
- розроблення пояснень і рекомендацій до УКТ ЗЕД та забезпечення їх опублікування;
- своєчасне ознайомлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності з рішеннями та інформацією (крім тих, що є конфіденційними) щодо питань класифікації товарів та про застосування УКТ ЗЕД;
- здійснення інших функцій, необхідних для ведення УКТ ЗЕД.
Згідно зі статтею 69 МКУ товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку № 650 декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до статті 69 МКУ.
Пунктом 2 розділу III Порядку № 650 передбачено, що посадові особи митниці здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.
Згідно п. 4 Порядку № 650 контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності:
- опису товару в митній декларації процедурі декларування згідно з вимогами статті 257 МКУ;
- відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу;
- заявленого коду товару відомостям, наведеним у базі даних "Класифікаційні рішення" програми "Інспектор 2006" ЄАІС.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення у порядку, встановленому главою 4 МКУ.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 650 рішення приймається посадовими особами митниці на підставі встановлених характеристик товару, які є визначальними для класифікації товару, згідно з Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно 'з вимогами УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про митний тариф України» від 19.09.13 № 584 - VII (зі змінами та доповненнями), з урахуванням Основних правил інтерпретації класифікації товарів УКТ ЗЕД (далі - ОПІ), Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 09.06.2015 № 401 (далі - Пояснення до УКТ ЗЕД), та визначальних для класифікації характеристик товару.

Відповідно до ч.2 ст. 69 МКУ, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Відповідно до частини 1 статті 320 Митного кодексу України (далі - МКУ), форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 15.10.2019 № UA110190/2019/509914 зґенеровано наступні форми контролю:

- 107-3 «Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТЗЕД»;

- 108-3 «Витребування документів, які підтверджують коди товарів згідно з УКТЗЕД».

Відповідно до п.4 розділу І Порядку № 650, відділ класифікації товарів приймає Рішення у складних випадках, визначених ст. 69 МКУ за запитами підрозділів митного оформлення.

У зв`язку із зазначеним, під час здійснення митних формальностей в частині перевірки правильності класифікації товарів, посадовою особою митниці, що здійснює митне оформлення направлено запит від 15.10.2019 №509914/КТ/19 до відділу класифікації товарів Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання.

Відповідно до п.5 розділу III Порядку № 650, у разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підстави задекларованих відомостей відповідно до вимог ст. 69 МКУ, декларант або уповноважена ним особа письмова повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТЗЕД.

Як вже зазначалось вище, у зв`язку із зазначеним, декларанту відправлено повідомлення, щодо надання додаткових документів від виробника товару, зокрема: «надати технічне креслення печі з деталізацією на ньому товарів заявлених у митній декларації», з метою ідентифікації товару, саме як частину доменної печі.

Однак, креслення печі з деталізацією на ньому товару, заявленого у митній декларації декларантом ТОВ "МІРОТРАНС" до митниці надано не було.

Відповідно до техніко-технологічної документації та технічного опису від 16.10.2019 №180 товар «піднасадочний пристрій» являє собою частину повітронагрівача, який встановлюється на дно повітронагрівача та є основою для укладання вогнетривкої насадки. Матеріал виготовлення: чавун марки ЧХ-1, ЧХ-2.

Митні органи України для цілей класифікації товарів використовують Українську класифікацію товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), яка є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.13 № 584-VII.

Міжнародною основою УКТЗЕД є Гармонізована система опису та кодування товарів (ГС/Н8).

Класифікація товарів згідно з УКТЗЕД здійснюється з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та характеристик товару, що є визначальними для їх класифікації згідно з УКТЗЕД.

З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТЗЕД, які затверджені наказом ДФС України від 09.06.2015 № 401, які відповідають поясненням до ГС та Комбінованої номенклатури Європейських співтовариств (КН/СІЧ).

До товарної позиції 8417 входять неелектричні промислові або лабораторні печі та сушильні печі (сушарки), призначені для створення високих або відносно високих температур у камерах за рахунок згоряння палива (або безпосередньо в камері, або в окремих камерах згоряння). Вони використовуються для термічної обробки (наприклад, випалювання, виплавляння, прожарювання або термічного розкладання) різних видів продуктів, які можуть розміщатися в палаючому шарі палива, у тиглях, ретортах чи на полках. Сюди ж включені парові духові печі.

За умови додержання загальних положень щодо класифікації частин (загальні положення до розділу XVI), частини товарів товарної позиції 8417 включаються до цієї товарної позиції (наприклад, стулки печей або сушильних печей, заслінки, бічні щити; оглядові вікна, арки і фурми для домен).

Згідно примітки 1 (d) групи 84 до неї не включаються вироби товарної позиції 7321

або 7322 або аналогічні вироби з інших недорогоцінних металів (групи 74 - 76 або 78 -

81).

Відповідно до назви товарної позиції 7322 УКТЗЕД до неї включаються радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом та їх частини з чорних металів; нагрівачі повітря та розподілювачі нагрітого повітря (включаючи пристрої, що можуть подавати свіже або кондиційоване повітря), з неелектричним нагрівом, які мають вентилятор або повітродувку з двигуном, та їх частини, з чорних металів.

В поясненнях до товарної позиції 7322 (пункт 3) зазначено, що повітронагрівачі -це автономні нагрівачі, стаціонарні чи пересувні, складаються переважно з камери згоряння (з пальником) або топкової камери, теплообмінника (трубчастого блоку і т.п.), який передає тепло, що віддається продуктами згоряння, які проходять крізь нього, повітрю, що знаходиться уздовж його зовнішньої поверхні, та вентилятора повітродувки з приводом від електродвигуна. Зазвичай ці нагрівачі забезпечуються трубою для відводу продуктів згоряння. В них застосовується паливо будь-якого типу (наприклад, вугілля, рідке паливо, газ).

Повітронагрівачі та розподільні пристрої для подачі гарячого повітря включаються до товарної позиції 7322 незалежно від місця їхнього застосування.

У пункті (5) товарної позиції 7322 зазначено, що вироби, ідентифіковані як частини повітронагрівачів або розподільних пристроїв для подачі гарячого повітря (теплообмінники, сопла, повітроводи прямого розподілу повітря, повітряні клапани, решітки і т.п.) включаються до цієї товарної позиції.

Враховуючи вище зазначене, «піднасадочний пристрій» є конструктивним елементом (частиною) повітронагрівача, а не доменної печі.

Таким чином, за принципом дії та призначенням повітронагрівачі та їх частини класифікується у товарній позиції 7322, а ідентифікований товар «піднасадочний пристрій», як частина повітронагрівача, у товарній підкатегорії 7322 90 00 98 згідно УКТЗЕД.

До того ж, поняття «автономний нагрівач» в контексті товарної позиції 7322 означає роботу приладу на паливі будь-якого типу (наприклад, вугілля, рідке паливо, газ) тобто нагрівання відбувається не від джерела електроенергії.

З аналізу наданих представником позивача документів про товар суд вважає, що це твердження зрозуміло з назви товарної позиції 7322 «нагрівачі повітря та розподілювачі нагрітого повітря з неелектричним нагрівом» та з пояснень товарної позиції 7322 УКТЗЕД, де зазначено що електричні прилади (наприклад, електричні радіатори) класифікуються в товарній позиції 8516.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що посадовою особою митниці при прийнятті спірного рішення досліджувався інший контракт, ніж той з яким було здійснено поставку.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розділ І «Перелік поданих до розгляду документів» рішення про визначення коду товару формується програмою АСМО «Інспектор» автоматично, згідно відомостей, заявлених декларантом у гр. 44 МД.

Так, згідно гр. 44 МД № UA110190/2019/509914 (спірне митне оформлення) під кодом документа 4101 (згідно Класифікатора документів це зовнішньоекономічний контракт) декларантом зазначено контракт від 25.02.2020 № 2019GBUA001E. Саме такі реквізити контракту зазначені у спірному класифікаційному рішенні. У подальшому декларантом вносились зміни до гр. 44 вищезазначеної МД, а саме: були змінені реквізити контракту.

Спірне рішення про визначення коду товару від 18.10.2019 № KT-UA-2019 прийнято посадовою особою митниці на підставі Закону України від 19.09.13 № 584-VII «Про Митний тариф України», Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затверджених наказом ДФС від 09.06.2015 № 401, техніко-технологічної документації виробника на товар, Технічного опису товару від 16.10.2019 № 180, про що зазначено у розділі 3 рішення.

Таким чином, посадовою особою митниці при прийнятті спірного рішення досліджувались документи, які безпосередньо відносяться до спірного товару.

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що ним за МД від 25.05.2018 №UA 10190/2018/505023 та від 03.07.2018 № UA 110190/2018/506241 здійснено митне оформлення ідентичного товару за кодом, заявленим декларантом без прийняття митницею будь-якого класифікаційного рішення.

З цього приводу слід зазначити, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Полтава, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001048, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

На даний час органом досудового розслідування здійснюється перевірка правомірності здійснених митних оформлень за МД від 25.05.2018 № UA110190/2018/505023, від 03.07.2018 № UA110190/2018/506241 та встановлюється фактична сума завданих збитків посадовими особами ТОВ «Калугин Україна» під час здійснення імпортних операцій.

Таким чином, митні оформлення, здійснені за вищезазначеними МД без зміни коду товару згідно УКТЗЕД не можуть розглядатись як належні та допустимі докази у розумінні ст.ст. 73-76 КАСУ.

До того ж, необхідно зазначити, що кожне митне оформлення є окремим юридичним фактом и розглядається окремо. Під кожну декларацію декларантом подається окремий пакет документів, за результатом розгляду якого посадовою особою митниці приймається рішення щодо відповідності заявленого декларантом коду товару вимогам УКТЗЕД.

Відтак, з урахуванням наданих до митного оформлення документів, керуючись Законом України від 19.09.2013 № 584-VII «Про Митний тариф України», відповідно до пояснень до УКТ ЗЕД, затверджених наказом ДФС від 09.06.2015 № 401, техніко-технологічної документації на товар: Технічний опис товару від 16.10.2019 № 180, суд вважає, що Дніпропетровською митницею ДФС правомірно прийнято рішення про визначення коду товару від 18.10.2019 № KT-UA-2019 відповідно до якого заявлений до митного оформлення товар класифіковано за кодом згідно з УКТ ЗЕД, як «частини до повітронагрівачів: піднасадочний пристрій - 14 шт. в розібраному стані. Матеріал виготовлення: чавун марки ЧХ-1, ЧХ-2. Піднасадочний пристрій встановлюється на дно повітронагрівача та є основою для укладання вогнетривкої насадки».

Отже, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про визначення коду товару діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Позивачем не надано беззаперечних та переконливих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Слід зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ Калугин Україна не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 20 липня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 21 липня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю Калугин Україна до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21 липня 2020 року.

Суддя С. В. Прудник