Справа № 320/2591/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2591/20 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до суду з даним позовом, в якому просило:

визнати незаконними дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо винесення вимоги виконавця від 13.02.2020 № 21238 та як наслідок зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2020 № 60488448;

визнати незаконними дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо винесення вимоги виконавця від 13.02.2020 № 21248 та як наслідок зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2020 № 60488279.

В обґрунтування позовних вимог посилається на правомірність утримання позивачем як податковим агентом сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час відшкодування стягувачу - фізичній особі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, на підставі судового рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що юридична особа є податковим агентом фізичної особи у випадку безпосередньої виплати такою юридичною особою доходів фізичній особі та зобов`язана утримувати податок на доходи під час виплати оподатковуваного доходу такій фізичній особі. Водночас, за висновком суду, перерахування боржником коштів на користь відповідного органу державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження на підставі відповідних виконавчих документів за постановою державного виконавця про примусове їх виконання не є виплатою боржником доходу фізичній особі, відповідно, така юридична особа не може вважатись податковим агентом та не повинна вираховувати суми податку на доходи і військового збору з сум, які перераховуються на користь органу державної виконавчої служби.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Свої доводи із посиланням на судову практику Верховного Суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно розтлумачено норми матеріального права щодо обов`язку юридичної особи як податкового агента утримувати податки із сум, які відшкодовуються фізичній особі, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому судом не взято до уваги індивідуальні податкові консультації Державної податкової служби з цих питань, що мало наслідком прийняття невиваженого рішення.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного перегляду, до суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 05.11.2019 відкрито виконавче провадження № 60488448 з виконання виконавчого листа № 359/4622/2019 від 29.10.2019, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №150/о від 20.02.2018, яким головному раднику директора з питань виробництва ОСОБА_1 оголошено догану, стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., та постановлено, зокрема, стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 500,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 05.11.2019 відкрито виконавче провадження №60488279 з виконання виконавчого листа №359/4622/18 від 29.10.2019, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №150/о від 20.02.2018, яким головному раднику директора з питань виробництва ОСОБА_1 оголошено догану, стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору в розмірі 722,42 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2600,00 грн., та постановлено, зокрема, стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 332,24 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 07.11.2019 №5328 на суму 500,00 грн., №5329 на суму 369,00 грн., №5330 на суму 900,00 грн., №5331 на суму 75,00 грн., №5332 на суму 4025,00 грн., №5333 на суму 369,00 грн., №5334 на суму 332,24 грн., №5335 на суму 598,04 грн., №5336 на суму 49,84 грн., №5337 на суму 2674,54 грн. Державним підприємством обслуговування повітряного руху України сплачено на користь Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по виконавчому провадженню №60488448 - 4894,00 грн., по виконавчому провадженню №60488279 - 3375,78 грн.,

Водночас, до Бориспільського УДКСУ перераховано 900,00 грн. податку з доходів фізичних осіб з моральної шкоди по виконавчому провадженню № 60488448, 75,00 грн. військового збору з моральної шкоди по виконавчому провадженню № 60488448, 598,04 грн. податку з доходів фізичних осіб з моральної шкоди по виконавчому провадженню № 60488279, 49,84 грн. військового збору з моральної шкоди по виконавчому провадженню № 60488279.

У зв`язку з цим, 12.11.2019 позивачем подано до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву про закінчення виконавчих проваджень № 60488448 та № 60488279 у зв`язку з фактичним виконанням, до якої додано копії зазначених платіжних доручень.

Головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено наступні вимоги

- від 13.02.2020 № 21238 у виконавчому провадженні № 60488448 про сплату залишку заборгованості за виконавчим документом в розмірі 975,00 грн.

- від 13.02.2020 № 21248 у виконавчому провадженні № 60488279 про сплату залишку заборгованості за виконавчим документом в розмірі 647,88 грн.

Вважаючи дії державного виконавця щодо винесення вимог про сплату залишку заборгованості незаконними та наявними підстави для закінчення виконавчих проваджень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сплата позивачем коштів по виконавчим провадженням не у повному обсязі свідчить про відсутність фактичного виконання боржником судового рішення та не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Проте колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За встановленими обставинами справи, на підставі виконавчих листів № 359/4622/2019 та № 359/4622/18, виданих Бориспільським міськрайонним судом Київської області 29.10.2019, головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавчі провадження № 60488448 та № 60488279.

На підтвердження фактичного виконання рішень згідно наведених виконавчих листів, позивачем подано до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області платіжні доручення, згідно яких ним було сплачено на користь Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області по виконавчому провадженню № 60488448 - 4 894, 00 грн, по виконавчому провадженню № 60488279 - 3 375, 78 грн.

Водночас частину сум, а саме: 975, 00 грн по виконавчому провадженню № 60488448 та 647, 88 грн по виконавчому провадженню № 60488279 позивачем перераховано до бюджету у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Суд першої інстанції із посиланням на ст. 39 Закону № 1404-VIII зауважив, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, згідно положень пункту 21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Відтак, за висновком суду, у випадку надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів по виконавчому провадженню, які не покривають у повному обсязі вимоги стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, у державного виконавця відсутні правові підстави вважати виконаними у повному обсязі рішення на підставі відповідних виконавчих документів.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Пунктом 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Положеннями підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Зазначаючи про правомірність утримання з належних до сплати по виконавчим провадженням № 60488448 та № 60488279 сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, позивач посилається на індивідуальні податкові консультації Державної податкової служби України від 25.09.2019 № 1834/6/99-99-13-02-03-15/ІПК та від 20.02.2020 № 717/6/99-00-09-06-03, в яких вказано, що у разі відшкодування юридичною особою на підставі рішення суду платнику податку - фізичній особі судових витрат (судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи) та моральної шкоди, не пов`язаної з заподіянням шкоди життю та здоров`ю, то такі виплати включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як додаткове благо та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Питання утримання податків із сум, які відшкодовуються фізичній особі - стягувачу за судовим рішенням вже було предметом розгляду Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі № 359/10023/16-ц.

Так, в постанові від 18 липня 2018 року Верховний Суд зауважив, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи моральну шкоду, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України при виконанні судового рішення діяло відповідно до вимог податкового законодавства та як податковий агент обґрунтовано утримало із визначених судом сум податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що має наслідком визнання незаконними дій головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо винесення вимог від 13.02.2020 № 21238 та від 13.02.2020 № 21248 та їх скасування.

Водночас, враховуючи наявність дискреційних повноважень у державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, суд не може підміняти функції суб`єкта владних повноважень шляхом зобов`язання прийняти відповідне рішення, а тому є доцільно зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо винесення постанови про закінчення виконавчих проваджень № 60488448 та № 60488279 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30 квітня 2020 року в справі № 560/1314/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08 квітня 2020 року № 1493 та 6 306, 00 грн за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжними дорученнями від 08 травня 2020 року № 1928 та від 03 липня 2020 року № 2663.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Керуючись ст.ст. 139, 242, 250, 308, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовка Андрія Васильовича щодо винесення вимог від 13.02.2020 № 21238 та від 13.02.2020 № 21248.

Скасувати вимоги головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вовка Андрія Васильовича від 13.02.2020 № 21238 та № 21248.

Зобов`язати Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути питання щодо винесення постанови про закінчення виконавчих проваджень № 60488448 та № 60488279 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стягнути з Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 63; ідентифікаційний код 34977156) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, АЕРОПОРТ; ідентифікаційний код: 19477064) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204, 00 грн (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк