Справа № 420/3525/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3525/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2019 року №0-91333-17, видану Чорноморським управлінням ГУ ДПС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вимогою про сплату боргу № Ф-7926-52 від 12.02.2020 року не згодна, адже перебування на обліку в органах фіскальної служби не є підставою для сплати єдиного соціального внеску, оскілки взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюються незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того, або іншого податку та збору. Крім того, позивач зазначає, що 24.07.2019 року право на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі заяви позивача в зв`язку з находженням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, позивач зазначає, що перебуваючи в трудових відносинах з малим приватним підприємством «Марін Про Сервіс» їй виплачувалась заробітна платня, з якої сплачувався податок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Іншої діяльності як самозайнята особа позивач не здійснювала. Іншого прибутку, ані ж заробітна платня, з якої вже був відрахований єдиний внесок, яку позивач отримувала до відпустки по догляду за дитиною, позивач не мала. Позивач вважає, що вимоги ГУ ДПС в Одеські області, мають наслідком накладання органами державної влади додаткових зобов`язань зі сплати податків (зборів), що становить втручання в майнові права у розумінні ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зобов`язання сплачувати ЄСВ з доходу, який позивав не отримує, порушує конституційне право право власності на майно, закріплене в ст.41 Конституції України.

Відповідачем 10.06.2020 року надано до суду відзив на адміністративний позов, згідно з яким представник зазначив, що позивач перебуває на обліку в Ізмаїльському управлінні Головного управління ДПС в Одеській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, вид діяльності - адвокатська діяльність. Отже, якщо платником єдиного внеску - є особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Адвокати у 2018-2019 роках, які здійснювали адвокатську діяльність індивідуально як особи, які проводять незалежну професійну діяльність, мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 819,06 грн. щомісячно за 2018 рік (Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 «рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2018 рік - 3723 грн.) (тобто 3723*22/100=819,06) та 918,06 грн. за 2019 рік (Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2019 рік - 4173 грн.) (тобто 4173*22/100=918,06). Відповідно до інформаційних систем по фізичній особі, яка проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 станом на 31.01.2020 року встановлено наявність податкового боргу у сумі 19207,32 грн. за несплату єдиного внеску. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафних санкцій. Враховуючи викладене, вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 12.02.2020 року №Ф-7926-52 є винесеною відповідно до норм законодавства, а тому позовні вимоги - є повністю необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 22.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21 березня 2018 року видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №003245 (а.с.10).

Відповідно до довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру №002 від 29.03.2018 року, пощивача взято на облік в контролюючих органах 29.03.2018 року за №8386 в Ізмаїльській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (а.с.11).

Судом встановлено, що наказом малого приватного підприємства «МАРІН ПРО СЕРВІС» №3 від 18.02.2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 19.02.2013 року на посаду юрисконсульта (а.с.21).

Наказом малого приватного підприємства «МАРІН ПРО СЕРВІС» №3-19 від 04.03.2019 року ОСОБА_1 надано з 07.03.2019 року відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.22).

Згідно довідки МПП «МАРІН ПРО СЕРВІС» №30/12 від 05.12.2019 року ОСОБА_1 з 19.02.2013 року працює в МПП «МАРІН ПРО СЕРВІС» на посаді юрисконсульта, з 07.03.2019 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та що нарахований та сплачений єдиний соціальний внесок за 2018 рік склав 11671,23 грн (а.с.23).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру адвокатів України право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 24.07.2019 року на підставі заяви адвоката (а.с.8).

Головним управлінням ДПС в Одеській області 12.02.2020 року прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7926-52, згідно з якою ГУ ДПС в Одеській області вимагає від позивача сплатити недоїмку, штраф, пеню в сумі 19207,32 грн. у зв`язку з тим, що станом на 31.01.2020 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до статті 25 Закону №2464-VI (а.с.13).

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 14.1.226. п.14.1 ст.14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску (ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до підпункту 2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, база нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професій діяльність є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною 8 ст.9 Закону №2464-VI визначено, що періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 (особи, що провадять незалежно, а тому числі адвокатську діяльність) частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

При цьому, п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI передбачено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону № 2464-VІ).

При цьому, відповідно до ч.4 ст.6 Закону №2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

На підставі наведеного, можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 року у справі №260/358/19.

Судом встановлено, що позивач з 19.02.2013 року працювала юрисконсультом в МПП «МАРІН ПРО СЕРВІС» та отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 21.03.2018 року перебуваючи у трудових відносинах з вказаним підприємством.

Встановлені судом обставини виключають обов`язок позивача по сплаті єдиного внеску як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, оскільки позивач є найманим працівником, а не самозайнятою особою.

До того ж, суд зазначає, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської прибуткової діяльності та факту зайнятості особи.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем до суду не надано.

Перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби не є підставою для сплати єдиного соціального внеску, оскілки взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги стосовно визнання протиправною та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2019 року №0-91333-17, виданої Чорноморським управлінням ГУ ДПС в Одеській області, підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2019 року №0-91333-17, видану Чорноморським управлінням ГУ ДПС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області, (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя П.П.Марин

.