Справа № 653/1692/20
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/1692/20
Провадження № 2-а/653/66/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 липня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Умрихін ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою серії ЕАМ № 2502814 від 08 травня 2020 року його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП за несправний світловий прилад на причепі 005-99 ХН, що є порушенням п. 31.4.7.ї ПДР України.

Вважає постанову незаконно та такою, що винесена з грубим порушенням його прав, оскільки поліцейські підійшли до нього на станції технічного обслуговування, що знаходиться біля смт. Новоолексіївка, де позивач перебував у зв`язку з проведенням ремонту причепу. Вказує, що поліцейські почали його звинувачувати в порушенні ПДР, не надаючи при цьому будь-яких доказів та склали постанову, яку позивач відмовився підписувати та в подальшому знайшов у воротах по адресі свого мешкання.

Просить суд скасувати постанову серії ЕАМ № 2502814 від 08 травня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

07 липня 2020 року у справі за даним позовом було відкрите спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 286 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а саме 13 липня 2020 року шляхом направлення на офіційну електронну адресу та поштовим зв`язком.

Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Частина 2 ст. 222 КУпАП наділяє працівників патрульної служби повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і передбаченими ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ухвалі про відкриття провадження по справі, суд запропонував відповідачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, подати відзив на позовну заяву, а також зобов`язав відповідача в цей же строк надати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Всупереч цього, відповідачем не був поданий відзив та не надані відповідні матеріали, тому суд вирішує справу на основі наявних доказів відповідно до вимог ч. 6 ст. 77 КАС України.

Частиною першою ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно постанови серії ЕАМ № 2502814 від 08 травня 2020 року, складену інспектором ВПП в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Козлюк Р.В. ОСОБА_3 08 травня 2020 року о 14:37 годині у Херсонській області, Генічеського району, а/д М-18, 500 км керував транспортним засобом, у якого були несправні світлові прилади на причепі 005-99 ХН, чим порушив п. 31.4.7. ї ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. На ОСОБА_3 цією постановою накладене адміністративне стягнення - штраф 340 грн.

Від підпису у постанові ОСОБА_3 відмовився та супровідним листом від 18 травня 2020 року копія постанови про адміністративне правопорушення була направлена на адресу його проживання.

Вимогами п. 31.1. ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Так, п.п. ї) п. 31.4.7 Правил дорожнього руху України забороняє експлуатацію транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності інших елементів конструкції: відсутні або несправні фари і задні габаритні ліхтарі транспортного засобу, що перевозить великогабаритний, великоваговий чи небезпечний вантаж, а також проблискові маячки, світлоповертальні елементи, розпізнавальні знаки, передбачені пунктом 30.3 цих Правил.

Слід зазначити, що п 31.5 ПДР України вказує на те, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 ("ї"; "д" - у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Таким чином, у разі виникнення несправності у вигляді непрацюючих світлових приладів на причепі подальший рух транспортного засобу заборонений.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_3 на автодорозі М-18 керував транспортним засобом, у якого були несправні світлові прилади на причепі 005-99 ХН.

Разом з тим, суду не надані жодні фактичні дані, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких можливо встановити порушення позивачем ПДР України щодо заборони експлуатації транспортного засобу, а саме доказів, на підтвердження того, що всупереч встановленої заборони, позивачем здійснювалось керування автомобілем на дорозі з несправністю, що зобороняє подальший рух до її усунення, тобто відсутня будь-яка фіксація такого руху.

Натомість, позивач при зверненні до суду заперечує проти обставин, викладених у постанові та наголошує на тому, що працівники поліції не зупиняли його під час руху з причепом, а підійшли до нього на станції технічного обслуговування, де позивач здійснював ремонт.

Вказані пояснення позивача відповідачем не спростовані, докази протилежного суду не надані.

Також слід наголосити на тому, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП та встановленого пунктом 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року порядку розгляду справи поліцейським, під час якого, зокрема, поліцейським оголошується, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Всупереч вказаного, під час розгляду справи не були дослідженні докази, що вказували на факт вчинення адміністративного правопорушення. Не містить посилання на такі докази й сама постанова. З пояснень позивача вбачається, що незважаючи на його клопотання, йому не були надані жодні докази на підтвердження його вини.

Таким чином, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, проте одночасно, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та на якого покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили про наявність події правопорушення, яка б була підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Враховуючи викладене вище, скоєння ОСОБА_3 оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

Внаслідок цього, оскаржувана постанова, як така, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 77, 241-250, 286 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2502814 від 08 травня 2020 року, винесену в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП у відношенні УОСОБА_4 .

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу патрульної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: Херсонська область, м. Херсон, проспект Адмірала Сенявіна, 128) на користь УОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова