Справа № 620/1463/20
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Чернігів Справа № 620/1463/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зайця О.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Єрашова Р.В.,

представника відповідача Шиманського О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що полягає в невиплаті недоотриманого грошового забезпечення;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), виплатити відповідно до вимог статті 299 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 грошове забезпечення, а саме матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань та допомогу на оздоровлення за 2010-2014 роки включно, яке позивач недоотримав внаслідок незаконного звільнення виходячи з останнього повного місячного грошового забезпечення при звільненні з військової служби у 2016 році та прийняти (видати) наказ стосовно прапорщика ОСОБА_1 із зазначенням суми виплати грошового забезпечення, які недоотримані позивачем.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він проходив військову службу за контрактом в Чернігівському прикордонному загоні Військова частина НОМЕР_1 . Наказом № 117-ос від 27 серпня 2009 року його було звільнено в запас Збройних Сил України згідно ст. 26 частини 6 пункту е, - за службовою невідповідністю займаній посаді. Не погоджуючись з винесеним наказом він оскаржив останній в судовому порядку і постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 його було поновлено на військовій службі за контрактом. У зв`язку із тим, що за час проходження військової служби в Чернігівському прикордонному загоні позивача не було розраховано повністю за всіма видами грошового забезпечення він письмово звертався із заявою до Чернігівського прикордонного загону про виплату грошового забезпечення до якого входить матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2010-2014 роки включно, які встановлені законодавством України, є грошовим забезпеченням, у здійсненні грошових виплат позивачу відмовлено.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та зазначив, що у Чернігівського прикордонного загону

відсутні підстави щодо проведення виплати позивачу допомоги на

оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових

питань за період з 2010-2014 роки.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Прикордонному загоні. Наказом № 117-ос від 27 серпня 2009 року його було звільнено в запас Збройних Сил України згідно ст. 26 частини 6 пункту е, - за службовою невідповідністю займаній посаді.

Не погоджуючись з винесеним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 по справі № 2а-11264/09/2570 позов ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди задоволено частково та, зокрема, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді старшого техніка - начальника служби технічного нагляду та пожежної безпеки ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 вказана вище постанова залишена без змін.

На виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 та відповідно до наказу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) ДПС України від 09.07.2015 № 1022-АГ, наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.07.2015 № 162-ос ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого техніка групи пожежної безпеки відділу персоналу (ВОС-966878Р).

Наказом начальника Чернігівського прикордонного загону № 287- ос від 14.12.2016 року позивача, прапорщика ОСОБА_1 (у зв`язку із звільненням з військової служби), виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

У зв`язку із тим, що за час проходження військової служби в Чернігівському прикордонному загоні позивача не було розраховано повністю за всіма видами грошового забезпечення він письмово звертався із заявою до Чернігівського прикордонного загону про виплату грошового забезпечення до якого входить матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2010-2014 роки включно, які встановлені законодавством України, є грошовим забезпеченням, у здійсненні грошових виплат позивачу відмовлено.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2011-XII).

Пунктом 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Статтею 10-1 Закону № 2011-ХІІ врегульовано право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.

Так відповідно до ч. 1, 2 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Згідно пунктів 17 та 18 вищевказаної статті Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до абзацу першого пункту 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Інструкцією про організацію фінансового господарства в органах Держприкордонслужби, яка затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.02.2006 № 155, визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям провадиться один раз на місяць у період з 15 по 20 число за поточний місяць.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 з військової служби йому Прикордонним загоном, відповідно до вимог чинного законодавства, було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за період служби з 01.01.2009 по 27.08.2009 в розмірі 918,82 грн. (18 діб).

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, в тому числі види відпусток та порядок їх надання, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009(далі Положення).

Згідно з п. 12 Положенням встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються Адміністрацією Держприкордонслужби.

Право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які мають статус юридичної особи і за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище (далі - начальники) (п. 13 Положення).

Пунктами 212 та 213 вказаного Положення встановлено, що черговість надання військовослужбовцям щорічних основної та додаткових відпусток визначається графіками, які затверджуються начальниками органів Держприкордонслужби, в яких проходять службу військовослужбовці, і доводиться до відома кожного з них у частині, що його стосується, під підпис. При складанні графіків ураховуються інтереси військової служби (забезпечення виконання покладених на орган Держприкордонслужби чи його підрозділи завдань), особисті інтереси військовослужбовців, наявність у військовослужбовця переваг щодо використання відпустки у зручний час. Графік відпусток на наступний рік затверджується щороку до 1 грудня. Щорічні основна та додаткові відпустки надаються військовослужбовцю з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення календарного року, за який вони надаються. В особливих випадках за погодженням з прямим начальником військовослужбовця від начальника регіонального управління, прирівняної до нього посадової особи та вище, начальником розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби щорічна основна відпустка за минулий рік чи її невикористана частина надається у першому кварталі наступного року.

Отже, право на відпустку виникає у позивача за час фактичної військової служби, передбачає певний порядок її надання.

Позивач зазначає, що має право на щорічні чергові відпустки за час вимушеного прогулу відповідно до Закону України Про відпустки, Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. При цьому суд звертає увагу, що норми Закону України Про відпустки та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 в частині надання відпусток за час вимушеного прогулу на військовослужбовців не поширюються, так як питання надання відпусток врегульовано спеціальним законодавством, - Законом № 2011-ХІІ, Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яким не передбачено вид таких відпусток та порядок їх надання.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 25.01.2013 справа № К-13057/09 та постанові Верховного суду України від 14.10.2014 справа № 21-413а14.

Крім того, у відповідності до п. 3.6.1., 3.6.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.05.2008 №425 (що діяла на момент звільнення позивача), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) на підставі рапорту, який подається по команді. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

У відповідності до п. 3.7.1. Інструкції, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у разі вибуття в щорічну основну відпустку виплачується грошова допомога для оздоровлення, в розмірі місячного грошового забезпечення.

Таким чином, надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком відповідача та здійснюється у межах фонду грошового забезпечення.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 липня 2020 року.

Суддя О.В. Заяць