Справа № 620/1763/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1763/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови провести перерахунок пенсійного забезпечення позивача з 01 січня 2018 року на підставі нової довідки про грошове забезпечення позивача від 27 травня 2019 року, надісланої 28 травня 2019 року Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 2540/2979/18;

- визнати протиправними дії відповідача, з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року по справі № 826/3858/18, щодо встановлення поетапної виплати пенсійного забезпечення позивача у розмірі 50% суми підвищення пенсії, визначеного стану на 01 березня 2018 року з 01 січня 2018 року та 75% з 01 січня 2019 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру пенсійного забезпечення позивача та виплату пенсії, починаючи з 01 січня 2018 року на підставі довідки про грошове забезпечення позивача від 27 травня 2019 року, надісланої 28 травня 2019 року Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити пенсію у розмірі 100% з 01 березня 2018 року на підставі довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 травня 2019 року, з урахуванням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року по справі № 826/3858/18;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок заборгованості з виплати пенсії, яка виникла після проведення перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року та її виплату;

- встановити контроль за виконання судового рішення відповідно до статті 129 Конституції України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухиляючись від здійснення перерахунку розміру його пенсії, на підставі нової довідки, з врахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, відповідач невиправдано втручається в право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі нової довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 травня 2019 року № 451973.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі нової довідки Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 травня 2019 року № 451973, із врахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05 березня 2019 року, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, після набрання законної сили 05 березня 2019 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року по справі № 826/3858/18 у відповідача виник обов`язок здійснювати виплату позивачу пенсії щомісячно з урахуванням 100% суми підвищення, а у позивача виникло право на отримання пенсії в більшому розмірі.

Також судом вказано, що здійснення судового контролю за виконанням судового рішення можливе виключно за ініціативою суду. Статтею 382 КАС України не передбачено процесуальної можливості розгляду питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за ініціативою сторони по справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в цій частині та задовольнити позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається позивач в своїй скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по 2 групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв`язку з встановленням нових розмірів грошового забезпечення Чернігівським обласним військовим комісаріатом було видано довідку від 26 березня 2018 року № ФЧ56307 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, до якої включено посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років (50%) (а.с. 9).

На підставі довідки Чернігівського обласного військового комісаріату від 26 березня 2018 року № ФЧ56307 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2018 року, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного саме у цій довідці.

В подальшому, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 2540/2979/18, Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видав нову довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року від 27 травня 2019 року № ФЧ51973 та направив її до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с. 15).

04 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо розміру перерахунку його пенсії відповідно нової довідки від 27 травня 2019 року та вказав на протиправність поетапної виплати підвищення до пенсії (а.с. 16).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 10 червня 2019 року № 2271/02/71-12 повідомило позивача, що розмір його пенсії було розраховано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та з 01 січня 2018 року проведено перерахунок пенсії за нормами чинними на 01 березня 2018 року в розмірі 80% грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад - 4790,00 грн., оклад за військове звання -1410,00 грн. надбавка за вислугу років (50 %) - 3100,00 грн., всього: 9300,00 грн., з урахуванням поетапної виплати підвищення до пенсії: з 01 січня 2018 року - 50% від суми підвищення; з 01 січня 2019 року - 75% від суми підвищення; з 01 січня 2020 року - 100% від суми підвищення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у виплаті повного розміру пенсії та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон України № 2262-XII).

Відповідно до ч.4 статті 63 Закону України №2262-ХІІ у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності з 01 січня 2017 року, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

З такого законодавчого регулювання слідує, що Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії звільненим із служби військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

З метою реалізації норми ч.4 статті 63 Закону України №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2018 року прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Відповідно до п.1 цієї постанови прийнято рішення перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України №2262-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704).

Згідно п.2 Постанови №103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Наявним у матеріалах справи протоколом перерахунку пенсії підтверджується, що починаючи з 01 січня 2018 року виплата перерахованої пенсії позивача здійснювалася поетапно у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків суми підвищення пенсії, з 01 січня 2020 року 100% щомісячно 100% підвищення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №826/3858/18 Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року, серед іншого вказав на те, що зміст статей 51, 52, 55, 63 Закону №2262-ХІІ свідчить про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.

Відповідно до приписів ч.2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року набрало законної сили 05 березня 2019 року.

При цьому, ч.2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, положення п.1, 2 Постанови №103 та зміни до п.5 і додатка 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, втратили чинність з 05 березня 2019 року.

Таким чином, виплата пенсії у період з 01 січня 2018 року по 05 березня 2019 року мала здійснюватися відповідачем у порядку, встановленому пунктом 2 Постанови №103.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №240/6263/18 та від 11 березня 2020 року у справі №160/3586/19.

Враховуючи, що п.2 Постанови №103 втратив чинність з 05 березня 2019 року, саме з цієї дати виплата позивачу пенсії в розмірі 75 % суми підвищення пенсії є безпідставною. Тобто, з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, починаючи з 05 березня 2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06 серпня 2019 року у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року, постанові від 09 квітня 2020 року у справі №640/19928/18 та постанові від 17 червня 2020 року у справі №2540/2873/18.

Згідно ч.1,2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)

Відповідно до ч.1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) і практику ЄСПЛ як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року «Гайгузус проти Австрії», якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відмова пенсійного органу у проведенні позивачу виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).

Зазначена позиція також підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ГУ ПФУ щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, є протиправними.

Слід також зазначити, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 05 березня 2019 року, з урахуванням вже сплачених сум, визначається Законом № 2262-XII, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії позивача за рахунок виплати 50 % суми підвищення пенсії з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, та 75 % суми підвищення пенсії з 01 січня 2019 року по 05 березня 2019 року є правомірними.

З огляду на викладене, твердження позивача про те, що у період з 01 січня 2018 року по 05 березня 2019 року відповідач зобов`язаний проводити нарахування 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, є помилковими та не ґрунтуються на нормах закону.

Щодо зобов`язання відповідача провести розрахунок заборгованості з виплати пенсії, яка виникне після проведення перерахунку розміру пенсії з 01 січня 2018 року та її виплату.

Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року по справі № 2540/2979/18, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не включення у довідку від 26 березня 2018 року № ФЧ56307, видану на ім`я ОСОБА_1 , відомостей про розмір грошового забезпечення із зазначенням додаткових видів грошового забезпечення були визнані протиправними та зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку розміру пенсії із зазначенням відомостей про додаткові види грошового забезпечення.

На заяву позивача від 04 червня 2019 року щодо проведення перерахунку розміру його пенсії з 01 січня 2018 року на підставі нової довідки від 27 травня 2019 року, надісланої Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для перерахунку на заміну довідки від 26 березня 2018 року, визнаної судовим рішенням неправомірною, начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Ю.Д. у відповідь на звернення листом від 10 червня 2019 року № 2271/02/Н-12 повідомив про надходження довідки № ФЧ56307 від 27 травня 2019 року та відсутність підстави для перерахунку моєї пенси, оскільки судовим рішенням, на підставі якого таку довідку було видано, не визначено обов`язок управління пенсійного фонду щодо проведення перерахунку.

Відповідно до вище наведеного, є підстави вважати, що оскаржуване в частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду знову надасть підстави начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Юрченко Ю.Д. в черговий раз не виконувати обов`язки, передбачені законодавством України.

Відповідно до рішення від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду; спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача і одержання ним бажаного результату.

Щодо відмови у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилався на порушення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Конституції України та Законодавства України щодо виконання рішень судів, які набрали законної сили.

На думку позивача, неправомірні дії начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які підтвердженні рішенням Окружного адміністративного суду м. Чернігова від 29 квітня 2020 року і яке є предметом оскарження, є підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголошено, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним. якби внутрішня правова система допускала щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до правової позиції, яка висвітлена в п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року N 3- рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Так ч.1 статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд першої інстанції не вважав за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення. При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що примусове виконання рішення суду здійснюється за правилами Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, право зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення є дискреційним повноваженням суду першої інстанції, і наразі у суду апеляційної інстанції немає підстав для сумнівів у правильності прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання позивача стосовно подання такого звіту.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законне рішення про часткове задоволення позову. Проте, в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести розрахунок заборгованості з виплати пенсії, яка виникла після проведення перерахунку розміру пенсії позивача з 01 січня 2018 року та її виплати безпідставно відмовлено.

З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено вимоги законодавства, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести розрахунок заборгованості з виплати пенсії, яка виникла після проведення перерахунку розміру пенсії позивача з 01 січня 2018 року та її виплати скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев