Справа № 320/5174/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5174/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції Дудін С.О.
Суддя-доповідач Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 95 від 19.07.2019;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 17 протоколу засідання від 19.07.2019 № 95, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про повернення на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_1 документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, апелянти звернулись із апеляційними скаргами, в яких:

- Міністерство оборони України просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю;

- ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а в задоволенні скарги Міністерства оборони України слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, та у період з 22.11.1986 по 16.02.1989 проходив службу в Збройних Силах, у тому числі у діючій армії у військовій частині № НОМЕР_1 з 07.05.1987 по 15.02.1989, що зокрема, підтверджується наявною у справі копією військового квитка позивача серії НОМЕР_2 , в розділі 15 якого зазначено, що позивач проходив строкову військову службу.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 367/ж від 27.02.2017, складеного Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у 1988 році під час бойових дій в Афганістані позивач отримав осколкові поранення голови, лівої руки та лівої ноги, результати огляду яких зазначені в описовій частині висновку. За результатом огляду зауважено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1988 році.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №788 від 09.03.2017, у 1988 році позивач отримав вогнепальні осколкові поранення голови, спини, лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок (контузія головного мозку), що в подальшому призвело до розвитку стійких залишкових явищ перенесеної контузії головного мозку у вигляді посттравматичної та ДЕП-ІІ ст. з двобічною пірамідною недостатністю, вегето-судинною дисфункцією, частими судинними кризами (1-2 на тиждень) змішаного характеру, вираженими церебростенічним, астено-невротичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., що підтверджені медичними документами. Комісією вирішено, що поранення і захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до довідки КЗ КОР Обласне бюро МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0761530 від 17.05.2017 позивачу з 17.05.2017 встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки КЗ КОР Обласне бюро МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1033528 позивачу з 26.12.2018 довічно встановлено другу групу інвалідності. Причина інвалідності: поранення, пов`язане з виконанням обов`язків служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

26.12.2018 Ставищенським управлінням соціального захисту населення Київської області було видано позивачу посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3 .

03.07.2019 позивач звернувся до Ставищенського районного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги по інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. До заяви позивачем додані: копія паспорта громадянина України; копія ідентифікаційного коду; копія військового квитка серії НОМЕР_2 ; копія витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії №788 від 09.03.2017 про встановлення причинного зв`язку поранення; копія довідки КЗ КОР Обласне бюро МСЕК до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0761530 від 17.05.2017; копія довідки КЗ КОР Обласне бюро МСЕК до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1033528 від 26.12.2018; висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 27.02.2017, складений Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи №367/ж; архівна довідка Федеральної державної установи Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації від 24.04.2017 №1/1/65619; архівна довідка Федеральної державної установи Центральний архівний філіал від 30.03.2017 №6/3/0-176; довідка Ставищенського районного військового комісаріату Міністерства оборони України від 21.12.2016 №848.

Листом Ставищенського районного військового комісаріату від 03.07.2019 № 089 до Київського обласного військового комісаріату направлено вищевказані заяву з документами.

Київський обласний військовий комісаріат листом від 09.07.2019 №2/5/1494 направив Департаменту Міністерства оборони України вищевказану заяву та додані до неї документи разом з висновком про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з порушенням вимог підпункту 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 (далі Порядок №975), а також у зв`язку з ненаданням довідки про обставини поранення.

19.07.2019 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було прийнято рішення, оформлене протоколом № 95, про відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги.

Підставою для прийняття цього рішення стали такі обставини:

- ОСОБА_1 звільнено зі строкової військової служби 16.02.1989 та 17.05.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, а 26.12.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ та згідно з підпунктом 3 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. У той же час, позивачу встановлено інвалідність понад 3-місячний термін.

- позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку № 975. Висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 27.02.2017 №367/ж, який складено зі слів заявника, висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 09.03.017 №788, а також інші документи, подані заявником, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва).

Позивач, вважаючи дії Міністерства оборони України протиправними, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності порушеним, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відсутність висновків службового розслідування та акта розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини. Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку №9 75, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання, та що вказує на те, що відповідач мав прийняти рішення про повернення цих документів на доопрацювання, а тому рішення про відмову в призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги було прийнято передчасно.

Міністерство оборони України у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права. Також вказано на те, що особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності. Зокрема, днем встановлення інвалідності, у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 3 Порядку №975, вважається саме дата проходження громадянином первинного огляду медико-соціальної експертної комісії. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, позаяк право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності вперше, отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що вимога про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на думку суду першої інстанції, є передчасною, що суперечить положенням чинного законодавства. Крім того, зауважено, що в архівних довідках, які надавались та досліджувались судом першої інстанції не йдеться, що поранення позивачем отримано внаслідок обставин, які виключать можливість отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи ОСОБА_1 обґрунтованими, а твердження Міністерства оборони України безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти

Згідно частини 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, а саме:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як зазначено вище, позивачу з 17.05.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності, а ІІ група інвалідності встановлена з 26.12.2018.

Колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 № 21-563а14.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки інвалідність ІІІ групи позивачу була встановлена з 17.05.2017, а ІІ група інвалідності з 26.12.2018, то Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинно було керуватися п. 6 Порядку, затвердженого 25.12.2013 № 975, та мало б призначити та виплатити її у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Доводи Міністерства оборони України на неподання позивачем разом з заявою документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Порядок № 975 не визначає який саме документ підтверджує факт того, що поранення (контузія, травма або поранення) не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до п. 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, у разі настання інвалідності подається, зокрема, копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, Положення передбачає надання двох документів, які свідчать про причину і обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального або адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

До таких документів належать акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини та довідка командира військової частини. У свою чергу довідка командира військової частини складається виключно у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Форму акту про нещасний випадок, який складається за результатами розслідування військової частини, затверджено наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36 Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України. Разом з тим, відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції, її дія не поширюється на військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період.

Сторонами даної справи не заперечується, що позивач приймав участь у бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Республіки Афганістан.

Таким чином, вимога щодо надання акту про нещасний випадок, який складається за результатами розслідування військової частини також не поширюється на позивача як такого, що отримав травми під час бойових дій.

Вказане в сукупності свідчить про правомірне задоволення судом першої інстанції позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 17 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 95 від 19.07.2019.

Разом з тим, в частині вимог позивача щодо зобов`язання Міноборони призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону № 2011-XII, колегія суддів вказує, що військовим комісаріатом до Міноборони було направлено пакет документів, якого достатньо для вирішення питання щодо призначення та виплати вищевказаної грошової допомоги, та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 у справі № 826/17109/13-а.

При цьому, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» заява № 30985/96).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що Міністерством оборони України безпідставно прийнято рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, виражене у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 95 від 19.07.2019, то колегія суддів приходить до висновку, що з метою належного захисту та поновлення порушеного права позивача, необхідним є скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача повернути до військового комісаріату документів позивача на доопрацювання, зобов`язавши Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Жодних обґрунтованих доводів щодо недотримання позивачем процедури звернення до уповноваженої особи із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності або ненадання визначених Порядком документів відповідачем не наведено.

Доводи та аргументи апеляційної скарги Міністерства оборони України щодо відсутності у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи є безпідставними та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки жодним чином не спростовують вищевикладені мотиви суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій в межах спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати в частині, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 скасувати в частині зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про повернення на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_1 документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити.

Зобов`язати Міністерство оборони України (, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , с. Станіславчик, Ставищенський район, Київська обл.) одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.