Справа № 640/11976/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 травня 2019 року № UA100030/2019/000087/2 та стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати пов`язані з проведенням оцінки легкового автомобіля в сумі 2 500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана представником декларанта у митній декларації, визначено за основним методом, а до самих митних декларацій подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною рахунку-фактури (інвойсу).

Водночас, Відповідачем не було повідомлено декларанта та/або Позивача, які саме числові значення складових митної вартості транспортного засобу чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, були відсутні.

Також, Відповідачем не було витребувано у декларанта будь-яких інших документів на підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості ввезеного ним транспортного засобу за ціною рахунку-фактури (інвойсу).

Крім того, Позивач вважає, що пошкодження транспортного засобу та відповідний пробіг вплинули на визначення його вартості у сумі 13 700 Євро, однак не були взяті до уваги Відповідачем під час митного оформлення даного транспортного засобу.

ОСОБА_1 вважає, що Відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною рахунку-фактури (інвойсу), як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Крім того, Позивач звертає увагу, що Відповідачем не здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості транспортного засобу відповідно до вимог статей 59-60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 Митного кодексу України.

Відповідачем також не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості, зокрема, витяг за німецьким каталогом Бсйшаске.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС (03680, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, ) про коригування митної вартості товарів від 27.05.2019 р. № UA100030/2019/000087/2.

Присуджено з бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03680, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 383,37 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) в задоволенні клопотання про стягнення з Київської міської митниці ДФС витрат пов`язаних із проведенням оцінки легкового автомобіля в сумі 2 500,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення без врахування позиції митного органу (контраргументів зазначених в запереченні), порушив принципи рівності та змагальності сторін та прийняв до уваги лише аргументи Позивача.

Відповідач звертає увагу, що в матеріалах справи наявний принт-скрини з бази даних АСМО «Інспектор» де зазначено, що консультацію з декларантом проведено.

Також, проведення консультації підтверджується заявою, яка подана директором ТОВ «СВ-Голден Груп» Шевченко С.В . від 27 травня 2019 року № 27/05, в якій було повідомлено митний орган про те, що процедура консультації проведена, надати додаткові документи представник Позивача не має можливості та просить винести рішення, щодо митної вартості товару, який зазначений в МД № UA100030/2019/402990 від 27 травня 2019 року.

Відповідач вказує, що при оцінці транспортного засобу не використовував інформацію з програмного продукту SchwackeNet та наголошує, що єдине джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару це митна декларація.

ОСОБА_1 , у межах встановлено судом строку, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Київська митниця Держмитслужби в апеляційній скарзі заявила клопотання про заміну первісного Відповідача - Київської міської митниці ДФС на належного Відповідача - Київську митницю Держмитслужби.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до Постанови Кабінету України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 року № 858, реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби. Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Так, відповідно до Переліку органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, Київська міська митниця ДФС приєднана до Київської митниці Держмитслужби.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Київська міська митниця ДФС () з 28 листопада 2019 року перебуває в стані припинення.

В силу Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1217-р «Питання Державної митної служби», забезпечено здійснення з 08.12.2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» від 06.03.2019 року № 227 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноваження державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання Київської митниці Держмитслужби та замінити Відповідача - Київську міську митницю ДФС на його правонаступника Київську митницю Держмитслужби.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 придбав у юридичної особи нерезидента «German Cars Коln» транспортний засіб - марки «BMW», модель « 320D» 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , пробіг 96 546 км, вартість якого становить 13 700,00 Євро, що підтверджується договором купівлі-продажу/рахунок - 1158/2019 від 04 квітня 2019 року, платіжними дорученнями від 15 квітня 2019 року на суму 4 000,00 Євро, від 17 квітня 2019 року на суму 4 850,00 Євро, від 18 квітня 2019 року на суму 4 850,00 Євро, а також банківськими виписками про рух коштів по рахунку.

Позивачем на підставі митної декларації від 12 червня 2019 ввезено на митну територію України придбаний ним транспортний засіб марки «BMW», модель « 320D» 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , пробіг 96 546 км, технічний паспорт НОМЕР_3 , тип двигуна - дизель EURО6, номер двигуна - не визначений, об`єм двигуна - 1 995 см. куб., календарний рік виготовлення - 2017, загальна кількість місць-5, включаючи водія, вартість - 13 700 Євро, колір - білий, колісна формула - 4X2. Вказана обставина ввозу транспортного засобу на митну територію України також підтверджується актом про проведення огляду товарів, транспортних засобів та багажу.

Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції).

Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 13 700 Євро, в графі 45 «коригування» - 407 854,63 гривень., в графі 23 «курс валюти» - 29,77 грн.

На виконання вимог ч. 3 ст. 53 МК України, Позивачем до вищевказаної митної декларації на підтвердження ціни товару були додані наступні документи: паспорт Позивача; картка платника податків Позивача; договір купівлі-продажу/рахунок - 1158/2019 від 04 квітня 2019 року разом з перекладом його на українську мову; платіжне доручення від 15 квітня 2019 року на суму 4 000,00 Євро разом із банківською випискою про рух коштів по рахунку; платіжне доручення від 17 квітня 2019 року на суму 4 850,00 Євро разом із банківською випискою про рух коштів по рахунку, платіжне доручення від 18 квітня 2019 року на суму 4 850,00 Євро разом із банківською випискою про рух коштів по рахунку; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01 травня 2019 року № UA209020/2019/21566; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SU228E; декларація про повернення суми ПДВ з 13 700 Євро; договір про надання митно-брокерських послуг № 108А/БР; платіжне доручення № 1 від 24 квітня 2019 року, що підтверджує сплату митних та інших платежів; платіжне доручення № 2 від 12 червня 2019 року, що підтверджує сплату митних та інших платежів.

Позивач зазначав, що документи, які б підтверджували витрати по транспортуванню оцінюваних товарів не подавалися, оскільки транспортний засіб рухався власним ходом.

27 травня 2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100030/2019/000087/2, яким визначену митну вартість товару у розмірі 28 500 Євро.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив того, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

- подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

- ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

- виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

- обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої Позивачем митної вартості товару за ціною договору уповноваженою особою ОСОБА_1 було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Суд першої інстанції вважає, що Відповідач не обґрунтував правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту SchwackeNet.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання Відповідача на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, оскільки в додатку 8 до зазначеної Методики наведено перелік рекомендованих до використання нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, серед яких є періодичний довідник "SuperSCHWACKE" - Eurotax, Швейцарія.

Оскільки, Відповідачем не доведено, що система оцінки транспортних засобів SchwackeNet є періодичним довідником "SuperSCHWACKE".

Суд першої інстанції зробив висновок, що будь-якого обґрунтування щодо застосування під час коригування митної вартості товару саме вартості 28 500 Євро, а не 13 700 Євро Відповідач не зазначив.

Суд першої інстанції вважає, що Відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом Позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої Позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містять всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідач в порушення статті 58 Митного кодексу України здійснив визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу, а тому наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості товару від 27 травня 2019 року № UA100030/2019/000087/2.

В частині клопотання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат пов`язаних із проведенням оцінки легкового автомобіля в сумі 2 500,00 гривень, суд першої інстанції відмовив в його задоволенні з огляду на те, що вказані витрати не відносяться до судових витрат.

Тобто, наданий до матеріалів справи звіт № 4753 про оцінку легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України BMW 320D VIN НОМЕР_2 не є експертним висновком у розумінні статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції використав правові висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 13 лютого 2018 у справі № 803/1112/17 та у справі № 809/1884/16 від 20 лютого 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України), Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

За приписами ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За приписами ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1 та 2 статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до чч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (ч. 1 ст. 368 МК України).

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України убачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Положеннями ч. 5 ст. 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з тим, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

При цьому, ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вірно вказав суд першої інстанції, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Крім того, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю, з чим погоджується колегія суддів.

До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме: наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого Позивачем транспортного засобу за другорядним методом (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Судом першої інстанції із договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 квітня 2019 року № 1158/2019 вірно встановлено, що транспортний засіб придбано за 13 700 євро. Сума сплачена трьома частинами через Акціонерне товариство «СБЕРБАНК», що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті від 18 квітня 2019 року на суму 4 850 Євро, від 15 квітня 2019 року на суму 4 000 Євро, від 17 квітня 2019 року на суму 4 850 Євро.

Відповідачем також не заперечується факт подання Позивачем при митному оформленні спірного автомобіля зазначених платіжних доручень.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.

Крім того, порядок оплати за товар, порядок заповнення платіжних документів та розмір перерахованих коштів взагалі не становлять об`єкт контролю митної вартості, бо жодним чином не впливають на розрахунок митної вартості. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, у свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються, у зв`язку із чим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для і витребування Відповідачем додаткових документів у декларанта.

Проте, Відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що ціна імпортованого транспортного засобу, є недостовірною, або що Позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, що не зазначені ним у договорі купівлі-продажу від 04 квітня 2019 року № 1158/2019.

Таким чином, умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались Позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_1 заявляв неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Відповідачем не доведено те, що подані Позивачем документи для визначення митної вартості товару мають ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за нього.

При цьому, Відповідач не спростував, що Позивач самостійно (самоходом) перевіз автомобіль, не замовляв його перевезення та не здійснював будь-яких транспортних витрат.

Також, Позивач не здійснював страхування, лише за Договором № 108А/БР скористався митно-брокерськими послугами, який разом з іншими документами подав на підтвердження ціни товару.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у Відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що прийняте Відповідачем рішення про коригування митної вартості від 27 травня 2019 року № UA100030/2019/000087/2 не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з Київською митницею Держмитслужби, що суд першої інстанції невірно вказав, що Відповідач використовував відомості оціночної діяльності програмного продукту SchwackeNet, оскільки посилання на SchwackeNet міститься в Звіті № 4753 про оцінку легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України BMW 320D VIN НОМЕР_2 , який був замовлений Позивачем у ФОП ОСОБА_3 13 червня 2019 року в якості інформаційного джерела.

Доказів використання Відповідачем SchwackeNet матеріали справи не містять.

Втім вказаний довод апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що на підтвердження заявленої Позивачем митної вартості товару за ціною договору уповноваженою особою Позивача було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції також зробив правильний висновок, що митний орган приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого Позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, з чим також погоджується колегія суддів.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу, що ним проведена консультація з Позивачем, що підтверджує принт-скрин з бази даних АСМО «Інспектор» та лист представника Позивача, втім колегія суддів не може погодитись з даною тезою з огладу на наступне.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 року за № 883/21195, у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

В той же час, доказів того, що Відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб, матеріали справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації відповідним записом у Графі «Повідомлення Декларанту» рішення про коригування митної вартості товарів без будь-яких доказів її проведення, не зазначення коли її проведено, з якими особами, не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується з практикою Верховного Суду, яку використав суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Київської митниці Держмитслужби викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко