Справа № 9901/185/20
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 липня 2020 року

Київ

справа №9901/185/20

адміністративне провадження №П/9901/185/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя про визнання нечинними та скасування рішень

у с т а н о в и в:

17 липня 2020 року на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (надалі також - Позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі також - Відповідач 1, ВККС України) та Вищої ради правосуддя (надалі також - Відповідач 2, ВРП) про визнання нечинними та скасування рішень:

- Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 9 червня 2015 року № 1779/дн-15 про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді ОСОБА_1.;

- Вищої ради юстиції (надалі також - ВРЮ) від 15 жовтня 2015 року про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного господарського суду.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк звернення до адміністративного суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду Позивач зазначає, що не змогла своєчасно реалізувати своє право з огляду на те, що змушена була перебувати на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у місті Сімферополі у зв`язку із необхідністю догляду за хворою матір`ю та наявністю перепон у перетині кордону з Російською Федерацією. Також ОСОБА_1 зазначає, що, отримавши рішення ВРЮ 29 травня 2019 року, змогла його оскаржити у судовому порядку лише у вересні 2019 року й за результатами розгляду цього позову ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2019 року позовну заяву повернуто. Цю ухвалу, як вказує Позивач, судом надіслано на адресу представника Маркович В.О., з якою договір про надання юридичної допомоги розірвано, при цьому отримати у представника зазначені документи та копію оскаржуваного рішення ВККС України вона змогла лише 2 липня 2020 року.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, оцінивши доводи Позивача, Суд звертає увагу на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частина четверта статті 22 КАС України передбачає, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя.

Так, частиною третьою статті 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви, чітко визначені у статті 160 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята цієї статті).

Аналогічні положення щодо строку звернення до суду у справах про звільнення із публічної служби визначались і частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, що була чинною на час прийняття відповідних оскаржуваних у цій справі індивідуальних актів.

Пунктом 17 частини четвертої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відтак, строк для оскарження рішень, з приводу правомірності яких виник спір, становить один місяць і його відлік розпочинається з дня, коли Позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позовна заява про визнання нечинними та скасування рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 09 червня 2015 року № 177 9/дн-15 та Вищої ради юстиції від 15 жовтня 2015 року була подана ОСОБА_1 безпосередньо до суду 17 липня 2020 року, тобто поза межами місячного строку, визначеного КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Положеннями частини першої статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Згідно з матеріалами, доданими до позовної заяви, Позивач оскаржує рішення відповідачів від 9 червня 2015 року та від 15 жовтня 2019 року, при цьому, зазначає, що неможливість своєчасної реалізації права щодо звернення до суду із цим позовом пов`язана із необхідністю догляду за хворою матір`ю, яка перебуває у м. Севастополі, отриманням оскаржуваного рішення ВРП 29 травня 2019 року, а ухвали суду про повернення її попереднього позову із копією рішення ВККС України у свого представника лише 2 липня 2020 року.

Разом з тим, в аспекті спірних правовідносин слід зазначити, що повідомлені Позивачем обставини не дають достатніх і переконливих передумов для визнання поважними підстав пропуску строку на звернення до суду та поновлення такого строку. Зокрема, Позивачем не обґрунтовано причини тривалого очікування (близько 4 років) отримання спірного рішення ВРЮ, не вказано про об`єктивну неможливість звернення про отримання тексту рішення ВРЮ, ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 року разом з рішенням ВККС України (понад півроку) у свого представника з метою запобігання пропуску встановленого законом строку для оскарження актів, що, з огляду на наведене, могло б засвідчити про її намір своєчасно відновити, на її думку, порушені права.

Суд акцентує увагу на тому, що частиною шостою статті 161 КАС України передбачено обов`язок надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, разом з тим, посилаючись на хворобу матері, наявність перешкод у перетині кордону та отримання ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2019 року про повернення позову і копію рішення ВККС України 2 липня 2020 року, ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження наведеного.

До того ж, слід зазначити й те, що положення чинної на час прийняття Вищою радою юстиції рішення від 15 жовтня 2019 року частини четвертої статті 24 Закону України «Про Вищу раду юстиції» визначали, що рішення Вищої ради юстиції оголошується публічно, безпосередньо після його винесення та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої ради юстиції не пізніше ніж на наступний день із дня його прийняття.

Крім того, згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Отже, рішення Вищої ради юстиції, а так само судові рішення є офіційними і публічними, а тому за загальним правилом вважається, що будь-яка особа має право ознайомитись із їх змістом.

Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначено обставин, які б не надавали їй можливості, як особі, що, між іншим, володіє знаннями у галузі права, скористатись протягом значного проміжку часу правом на ознайомлення із відповідним рішенням Вищої ради правосуддя та ухвалою Касаційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у визначений законом спосіб за допомогою мережі Інтернет.

Суд звертає увагу на те, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що згідно з даними, що містяться в системі «Діловодство спеціалізованого суду», ухвалу Касаційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року надіслано судом за адресою, що вказана ОСОБА_2 у позовній заяві, та отримано 27 грудня 2019 року.

При цьому за змістом частини першої статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, за умови невиконання Позивачем обов`язку щодо повідомлення суду про зміну адреси, доводи про неотримання ухвали суду не можуть вказувати про наявність об`єктивних перешкод у реалізації права на подання позову.

Крім того, за змістом інформації, що міститься в системі «Діловодство спеціалізованого суду», ОСОБА_1 при зверненні до суду у вересні 2019 року до позовної заяви не подавалась копія оскаржуваного рішення ВККС України, а тому її доводи про неможливість отримання від колишнього представника копії цього рішення до 2 липня 2020 року є необґрунтованими.

Також необхідно зазначити й те, що за змістом даних в системі «Діловодство спеціалізованого суду» та Єдиного державного реєстру судових рішень 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 вже зверталась до суду з позовом до Вищої ради правосуддя, Верховної Ради України, в якому, з урахуванням уточнень до позову, та ухвали Верховного Суду від 22 березня 2018 року, якою закрито провадження у справі № П/9901/39/18, в частині позовних вимог до Вищої ради правосуддя, просила скасувати Постанову Верховної Ради України від 29 червня 2016 року № 1606-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного господарського суду у зв`язку з порушенням присяги судді. За результатами розгляду цієї позовної заяви рішенням Верховного Суду від 14 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено, це рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2019 року.

Ухвалюючи рішення у справі № П/9901/39/18, суди посилались на прийняття ВРЮ та ВККС України оскаржуваних у цій справі рішень, при цьому копії таких рішень, як свідчить зміст ухвалених у справі рішень, додавались представниками сторін у судовому процесі.

Також, згідно з інформацією, що міститься в системі «Діловодство спеціалізованого суду», 29 травня 2019 року, 8 липня 2019 року, 22 липня 2019 року, 26 липня 2019 року позивач зверталась безпосередньо до Верховного Суду із заявами, пов`язаними із видачею рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

А відтак, з огляду на те, що Позивач зазначає про неможливість реалізації нею права звернення до суду із позовом до ВРП та ВККС України у період, в який нею ж вчинялись процесуальні дії в інших, пов`язаних із спірними правовідносинами, судових справах, а також те, що вона була обізнана про зміст ухвалених Відповідачем 1 та Відповідачем 2 оскаржуваних у цій справі рішень, Суд вважає її аргументи про поважність підстав пропуску місячного строку звернення до суду неповажними.

З врахуванням зазначеного, надавши правову оцінку зазначеним у позовній заяві обставинам, суд дійшов висновку, що вказані Позивачем у заяві причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом не є об`єктивно непереборними, такими, що не залежать від волевиявлення особи, та не є пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій , а тому є неповажними.

За правилами частини першої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За наведених обставин та нормативного регулювання, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху. Позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, вказавши підстави пропуску строку на звернення до суду та надання доказів поважності причин його пропуску. Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Суд також звертає увагу на те, що 17 липня 2020 року (в день звернення Позивача до суду) набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 розділу ІІ цього Закону пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в редакції, згідно з якою під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Керуючись статтями 19, 22, 160, 161, 169, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя про визнання нечинними та скасування рішень залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи поновлює процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є.Блажівська