Справа № 300/91/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2020 р. справа № 300/91/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Королевич О.В.,

за участю: представника відповідача Бондара О.М., позивач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.08.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1009,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн.; рішення № від 01.08.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм податкового законодавства, зробив висновки про завищення позивачем у 2017 році валових витрат за рахунок включення до витрат сум придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не було реалізовано станом на 31.12.2017, а також про обов`язок реєстрації платником ПДВ з підстав перевищення сукупної суми обсягу продажу за 12 календарних місяців понад 1 мільйон гривень. Вважає, що норми Податкового кодексу України не визначають обов`язку фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування підтверджувати відповідність суми понесених витрат віднесенням до конкретного об`єкта витрат виключно в тій кількості, яка була використана платником податків в господарській діяльності, за результатами якої отримано дохід. Платник податку має право формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, що в першу чергу має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Зазначив, що до складу витрат позивачем віднесено витрати пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, які були списані в зв`язку з протермінуванням товару, боєм, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду, що підтверджується актом загальної інвентаризації цінностей від 26.07.2017, а тому оприбуткування товару та понесення витрат є належно підтвердженими. Щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ зазначив, що відповідачу надавались пояснення на запит від 26.04.2018, де було зазначено що сума боргу розрахунків із застосуванням РРО за мінусом ПДВ не перевищує 1 млн. грн., а тому рішення про обов`язок реєстрації платником ПДВ не відповідає фактичним обставинам справи та є протиправним.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 позов задоволено частково.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду скасовано в частині задоволення позову та в цій частині прийнято нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.115-130).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 призначено підготовче судове засідання (т.2 а.с.134, 135).

За результатами розгляду клопотання відповідача від 25.05.2020 Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.05.2020 замінив відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

Відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що згідно статті 177 ПК України та форми додатку ф.2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, відображаються лише витрати, які понесені за реалізовану або використану продукцію, що унеможливлює відносити до складу витрат ТМЦ, які не були використані в господарській діяльності фізичної-особи підприємця, а тому відповідач правомірно встановив завищення позивачем валових витрат за 2017 рік на 53753,26 грн. Також зазначив, що згідно наданих для перевірки первинних документів ФОП ОСОБА_1 у липні 2017 досягнула обсягу виручки понад 1000000,00 грн., а тому зобов`язана була не пізніше 10.08.2017 подати заяву та зареєструватись платником податку на додану вартість, однак цього не зробила та проводила господарські операції, які підлягали оподаткуванню за ставкою 20% (т.2 а.с. 167-169).

27.05.2020 судом закрито підготовче проводження справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Вказаною заявою позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі (т.2 а.с. 163).

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в контролюючому органі, оподаткування доходів від провадження діяльності в період, що перевірявся (з 26.10.2016 по 31.05.2018), здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів найманих працівників, акцизного податку, платником військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Як платник податку на додану вартість не зареєстрована. Основний вид діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, єдиного внеску, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.10.2016 по 31.05.2018, за результатами якої складено акт від 12.07.2018 №582/09-19-13-05/ (т.1 а.с.33-68).

Перевіркою встановлено порушення позивачем серед іншого вимог ст.164, п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 10011,50 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 335,91 грн. та за 2017 - в сумі 9675,59 грн.; пп.1.4, пп.1.5 п.161 підрозділу 10 розділу XX, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 176.1 ст.176 ПКУ, в результаті чого недоутримано та неперераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 834,29 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 27,95 грн. та за 2017 - в сумі 806,30 грн.; ч.4 ст. 4, ч.2 ч.5 ст. 7, ч.6 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено розмір єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 12236,28 грн., в т.ч. за 2016 - 410,56 грн., та за 2017 - 11825,72 грн.; п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 2120 грн.

На підставі висновків акта перевірки 01.08.2018 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: № , № , № , № , а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн.

13.09.2018, за результатами розгляду скарги позивача, рішенням Державної фіскальної служби України за № 13973/П/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018 та рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 01.08.2018 залишено без змін, а скаргу позивача в частині оскарження вказаних виконавчих документів - без задоволення (т.1 а.с.69-71).

Рішенням Державної фіскальної служби України за № 15960/П/99-99-11-02-01-14 від 17.10.2018 скаргу позивача в частині оскарження податкових повідомлень - рішень від 01.08.2018 за № , № , № , № задоволено частково, податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 за № та № - залишено без змін, а податкові повідомлення - рішення від 01.08.2018 за № , № в частині збільшення грошового зобов`язання, яке визначено на суму заниження загального оподатковуваного доходу за 2016 у сумі 1796,74 грн. скасовано, в іншій частині зазначені податкові повідомлення рішення залишено без змін (т.1 а.с.76-82).

26.11.2018 відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення за № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1009,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.86, 88).

В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 1 серпня 2018 року №Ф-, рішення від 1 серпня 2018 року № виник з підстав віднесення позивачем до витрат у 2017 році витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, які не реалізовано станом на 31 грудня 2017 року, внаслідок чого відповідачем визначено позивачу грошове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, а також військового збору та донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і штрафні санкції.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 основну частину витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, формувала за рахунок придбання алкогольних та тютюнових виробів, різних видів продуктів харчування, а також витрат на обслуговування РРО, на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та на оплату праці найманим працівникам.

За наслідками порівняння обсягів задекларованих валових витрат в деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки з видатковими накладними, банківськими виписками, актами наданих послуг (робіт), залишками товарно-матеріальних цінностей на 24 липня 2017 року (дата зняття з обліку РРО) та іншими документами, які були надані ФОП ОСОБА_1 до перевірки, встановлено їх завищення на 53753,26 грн. за 2017 рік.

Дане порушення виникло за рахунок завищення позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у 2017 році на суму 53753,26 грн., які не було реалізовано станом на 31 грудня 2017 року.

В результаті зазначеного позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід за 2017 рік в сумі 53753,26 грн., внаслідок чого ненараховано та неперераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік.

Під час розгляду справи позивачем не заперечувався факт включення в 2017 році до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей на суму 53753,26 грн., які на кінець звітного періоду не були реалізовані. Однак зазначено, що вони списані з підстав протермінування товару, розбиття, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду та знаходяться на складі позивача, але акти списання товарів під час перевірки відповідачу не надавались.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України (надалі ПК України).

Згідно з підпунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За правилами пункту 177.4.5 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Водночас пунктом 177.10 статті 177 Кодексу визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю.

При цьому, суд зазначає, що за наявності документально підтверджених витрат, пов`язаних з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю, фізичні особи-підприємці мали право на включення цих витрат для визначення різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами.

У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, однак факт не ведення чи ведення з порушеннями Книги обліку доходів і витрат не позбавляє платника податків відносити такі суми до витрат .

Водночас вказаними правовими нормами не передбачено обов`язок платника податків формувати у складі витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.

Застереження про те, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, яке, в свою чергу, передбачено пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, разом зі статтею 134 Податкового кодексу України (об`єкт оподаткування) не розповсюджується на позивача як на фізичну особу-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Оскільки факт документального підтвердження зазначених витрат у періоді, який перевірявся податковим органом не заперечувався та відсутність таких документів в акті не зафіксована, а висновок податкового органу ґрунтується виключно з підстав не реалізації придбаних ТМЦ станом на 31.12.2017, доводи податкового органу щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання ТМЦ у 2017 році на 53753,26 грн. є необґрунтованими.

Як встановлено судом, списання товарно-матеріальних цінностей, витрати на придбання яких позивачем включено до витрат у 2017 році на суму 53753,26 грн., відбулось в 2018 році. Акти списання товарів позивачем для перевірки не надавались, однак надані суду та долучені до матеріалів справи.

Також суд зазначає, що частину грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, рішення № від 01.08.2018 сформовані внаслідок виявленого податковим органом порушення ст. 164, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України за 2016 рік, а саме невключення до загального оподатковуваного доходу суму податку за підакцизний товар 1796,74 грн., який був реалізований через РРО в розмірі 1866,18 грн.

З 1 січня 2015 року Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів. Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом VI Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Отже, акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками.

Таким чином, сума акцизного податку не включається до складу доходу чи витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Таким чином, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, рішення № від 01.08.2018.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені судом встановлено, що підставою для його прийняття став висновок контролюючого органу про те, що позивачем порушено вимоги п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України внаслідок нереєстрації платником податку на додану вартість.

Так, перевіркою встановлено, що обсяг розрахунків, здійснених платником із застосуванням РРО за період з 01.09.2016 по 31.07.2017 становить 1088532,70 грн. Згідно наданих для перевірки первинних документів (звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), контрольних стрічок, виданих накладних, виписок з банку про рух коштів на рахунках) ФОП ОСОБА_1 у липні 2017 року досягнула обсяг виручки понад 1000000,00 грн., а саме 1093855,50 грн., однак не виконала визначеного законодавством обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість, а тому несе відповідальність за ненарахування, несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ. Внаслідок зазначених порушень, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість встановлено їх заниження в сумі 2120,00 грн., в тому числі за лютий 2018 року в сумі 2120 грн.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно з пунктом 183.1 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (пункт 183.2 статті 183 Податкового кодексу України).

При цьому положення "без урахування податку на додану вартість" слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Отже, обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Крім того, з 1 січня 2015 року Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів. Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом VI Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Отже, акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками.

Таким чином, сума акцизного податку не включається до складу доходу та витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №821/874/17 та від 23 травня 2019 року у справі №821/149/17.

Для встановлення обставин, пов`язаних з донарахуванням контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на додану вартість, судом було витребувано у податкового органу розрахунок доходу позивача в періоді 2016-2017 роки без врахування акцизного податку та податку на додану вартість.

Згідно наданого на виконання вимог ухвали суду розрахунку сума одержаного доходу позивача за 2016-2017 роки без врахування акцизного податку та податку на додану вартість склала 884022,87грн. (т. 2 а.с. 195).

Таким чином, під час судового розгляду спростовано твердження відповідача щодо перевищення доходу позивача від здійснення операцій з постачання, сукупно у розмірі понад 1000000 грн., що, в розумінні пункту 181.1 статті 181 ПК України, є підставою для реєстрації позивача як платника податку на додану вартість. Тому, відповідачем протиправно визначено ФОП ОСОБА_1 грошові зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797,00 грн., з яких 2120,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 530,00 грн. - за штрафними санкціями та 147,00 грн. пені.

Таким чином, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, податкові повідомлення-рішення № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, № від 01.08.2018, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, рішення № від 01.08.2018 слід визнати протиправними та скасувати.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 01.08.2018, №№, від 26.11.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 01.08.2018.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 295 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 13.07.2020.