Справа № 520/1176/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 р. справа № 520/1176/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1

до проМіністерства внутрішніх справ України, ДУ «Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (сектор із соціально-гуманітарних питань) визнання дій протиправними та зобов`язання чинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) 29.01.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач-1), ДУ «Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (сектор із соціально-гуманітарних питань) (далі по тексту - відповідач-2) в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Департаменту щодо невизнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», викладену у листі від 03.01.2020 №С-44/22;

- зобов`язати Департамент визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати безтермінове посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому безпідставно відповідачем-1 відмовлено у надані статусу ветерана органів внутрішніх справ. Позивач зазначає, що у наказі ГУ МВС України в Харківській області від 26.11.2013 №417 о/с визначена його вислуга років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні - 21 рік 10 місяців 27 днів, у зв`язку з чим, на думку позивача, він має право на статус ветерана органів внутрішніх справ. При цьому, позивач вважає, що для визначення його права на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ вислуга років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні має розраховуватися відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України №2262-ХІІ) та Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №393).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/1176/2020.

Цією ж ухвалою відповідачам надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У подальшому, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 замінено неналежного відповідача - Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України на належного - Міністерствао внутрішніх справ України.

Відповідачем-1 10.07.2020 до суду надано відзив, відповідно до якого останній звертає увагу суду, що у позивача є право на отримання статусу "ветерана органів внутрішніх справ" та позивача повідомлено про необхідність звернутися з відповідною заявою та необхідними документами, та фото, для подальшого надсилання їх до Департаменту персоналу МВС України для оформлення йому посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ".

У судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи у порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши документи надані сторонами, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач 01.09.1982 зарахований студентом першого курсу до Харківського сільськогосподарського інституту імені В.В. Докучаєва (далі по тексту - ХСГІ ім. В.В. Докучаєва) денної форми навчання економічного факультету.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_1 зазначено, що з 28.06.1983 по 05.06.1985 проходив службу в Радянській Армії, з 01.01.1989 відрахований зі складу студентів як такий, що закінчив ХСГІ ім. В.В. Докучаєва.

Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в Харківській області від 26.11.2013 №417 о/с позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку через хворобу з 30.11.2013.

У вказаному наказі зазначено, що вислуга років позивача в службі в органах внутрішніх справ в календарному обчислені - 21 рік 10 місяців 27 днів, у пільговому - 24 років 07 місяців 02 дні.

Позивачу у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ встановлено ІІ групу інвалідності з 01.07.2019 до 01.07.2021 із датою чергового переогляду - 06.06.2021, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 01.07.2019 серії 12 ААБ №264007.

Позивач звернувся до відповідача-1 з заявою від 04.12.2019 про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, видачу посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ».

Відповідачем-1 03.01.2020 за №С-44/22 надана відповідь, якою повідомлено, що набута позивачем вислуга років на день звільнення, як у календарному так і у пільговому обчисленні, є недостатньою для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ. Відповідач зазначив, що на день звільнення безпосередня служба в органах внутрішніх справ склала 19 роки 09 місяці 01 днів, а тому набута позивачем вислуга років є недостатньою для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ. При цьому, при вирішенні питання позивачу про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідач не врахував до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ (в календарному обчисленні) час навчання у ХСГІ ім. В.В. Докучаєва.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Суть спірних правовідносин полягає у включенні до вислуги років позивача на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні періоду його навчання у ХСГІ ім. В.В. Докучаєва.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 №203/98-ВР (далі по тексту - Закон України №203).

Згідно з статтею 4-1 Закону України №203/98-ВР сфера дії цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону і які постійно проживають на території України.

Судовим розглядом встановлено, що відмова Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 03.01.2020 №С-44/22 на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ ґрунтується на тому, що період навчання у цивільному вищому навчальному закладі не зараховується до вислуги років для встановлення вказаного статусу, натомість цей період враховується лише для призначення пенсії відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2003 у справі № 4-рп/2003 зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Відповідно до Закону України Закону України №203/98-ВР набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 5 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

З правового аналізу наведеної норми слідує, що необхідними і достатніми умовами для визнання особи ветераном органів внутрішніх справ є: 1) встановлення особі інвалідності першої чи другої групи; 2) інвалідність має настати внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ; 3) вислуга військової служби і служби в органах внутрішніх справ становить 20 і більше років.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі по тексту - Закон України №2262-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі по тексту - Порядок №393).

Закон України №2262-XII, а також Закон України №203/98-ВР регулюють сферу правовідносин, що виникають у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Разом з тим, при вирішенні питання про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі статті 5 Закону України №203/98-ВР, але для при обчислення вислуги років також слід брати до уваги й положення Закону України №2262-XII.

Відповідно до статті 1 Закону №2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини другої статті 17 цього ж Закону до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Такий самий порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, передбачає й пункт 2 Порядку №393.

Як свідчать матеріали справи, у період з 01.09.1982 по 01.01.1989 позивач навчався на денному відділенні ХСГІ ім. В.В. Докучаєва. Після завершення навчання присвоєно офіцерське звання - лейтенант, що підтверджується військовим квитком, виданим позивачу 25.06.1983 №058666.

Таким чином з урахуванням особливостей правового регулювання спірного питання, яким статус позивача визнається особливим, а також той факт, що після закінчення вищого навчального закладу позивачу присвоєно офіцерське звання, до вислуги років позивача має враховуватися період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1983 та з 05.06.1985 по 01.01.1989 по 25.06.1994 у Харківському сільськогосподарському інституті імені В.В. Докучаєва.

Аналізуючи наведені норми, враховуючи ту обставину, що позивач є особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також має вислугу років в органах внутрішніх справ більше 20 років, суд дійшов висновків про наявність усіх передумов та відповідно права позивача на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ обов`язковою умовою є наявність відповідної кількості календарних років вислуги (саме служби), а не інших періодів навчання, роботи тощо, які враховуються при призначенні пенсії, оскільки пункт 3 статті 5 Закону №203/98-ВР не містить вимог про наявність календарної або пільгової вислуги служби для надання статусу ветерана внутрішніх справ, а містить лише вимоги про наявність вислуги служби в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

За викладених обставин, відмова відповідача у визнанні позивача ветераном органів внутрішніх справ, викладена у листі від 03.01.2020 №С-44/22 є протиправною, а позовні вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог зобов`язати МВС України видати відповідне посвідчення та нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ України" суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" від 30.08.1999 №1601 та "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" від 01.06.2002 №742, вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.

Особи, які мають право на отримання відзнаки та посвідчення, звертаються до ліквідаційної комісії за місцем звільнення зі служби, подаючи необхідні документи, які після їх опрацювання направляються Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для остаточного оформлення.

Відповідно до вимог підпункту 11 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, з метою належної організації роботи Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС наказом МВС від 14.12.2015 № 1570 затверджено "Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України".

Основними завданнями Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України є: забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової карєри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій та отримання пільг колишніми працівниками міліції, службовцями апарату МВС, територіальних закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільненим зі служби, роботи, та членами їх сімей.

Згідно з підпункту 44 пункту 4 зазначеного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву позивача від 04.12.2019 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином позовні підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог адміністративного позову.

З огляду на результат судового розгляду та відсутність документального підтверджених судових витрат розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601), ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (сектор із соціально-гуманітарних питань) (вул. Гіршмана, 8/10, м. Харків, 6100) про визнання дій протиправними та зобов`язання чинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо невизнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України, викладену у листі від 03.01.2020 №С-44/22.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2019 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

У решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.07.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва